Réžia:
Lena DunhamScenár:
Lena DunhamKamera:
Jody Lee LipesHudba:
Teddy BlanksHrajú:
Lena Dunham, David Call, Merritt Wever, Amy Seimetz, Alex Karpovsky, Jemima Kirke, Jody Lee Lipes, Alex Ross Perry, Lance Edmands, Nick Bentgen, Grace Dunham (viac)Obsahy(1)
Čerstvá absolventka Aura se vrací domů do loftu své matky-umělkyně na Manhattanu a s ní: zbytečný titul z filmové teorie, 357 shlédnutí svého účtu na youtube, bez přítele, který ji opustil, aby našel sám sebe na festivalu Burning Man, s umírajícím křečkem a se staženým ocasem. Nejlepší hraný film na filmovém festivalu SXSW. Veselý a milý snímek, který zkoumá hlubiny milostného ponížení a výšiny „postudijního“ zmatku. (Fresh Film Fest)
(viac)Recenzie (23)
Pokud se u Nábytečku, potažmo u Girls, nesmějete, dělá si pravděpodobně legraci právě z vás. Lena Dunham exceluje ve schopnosti napsat postavy, které jsou sice na jednu stranu obyčejně sympatické, ale na druhou až nepříjemně narcistické a sobecké. Mnoho situací, do kterých Dunham sama sebe i ostatní postavy dostává, sice můžou působit roztomile trapně a vtipně, ale současně v tom je zřetelná, často nemilosrdná satira privilegovaných bílých twentysomethingů, kteří vystudovali humanitní školu a teď neví, co se sebou. Nemyslím si ani, že by tahle sebekritika vycházela z ironických pozic, jinak velmi typických pro dnešní faux-hipster generaci. Když Aura bez mrknutí oka žádá matku o peníze nebo se vzteká, že nikdo nechápe její potřeby, je na tom nejvíc tragické a znepokojivé to, že si tuhle svoji sebestřednost neuvědomuje. Chápu, že se na tohle někdo dívá a přitom ho vlastně konejší, že někdo jiný (navíc ve filmu nebo televizi) má stejné problémy jako on, ale pokud přitom přehlíží tu kritickou rovinu, je chyba spíš v něm a ne ve filmu (seriálu). ()
Komedie rozpaků. Aura se snaží navázat dialog s domovem, kterému přestala rozumět, ale bez kterého zároveň ještě nedokáže existovat. Neví, jak se uchytit v dosud neprobádaném světě lidí, kteří dokončili vysokou. Potřebuje vědět, že někam patří a je někým žádaná. Celý film si snaží vydobýt zpět pozici dcery, získat od matky povolení spát v její posteli, být zase jejím dítětem. Alespoň na chvíli. Nejde z její strany jenom o projev strachu ze zodpovědnosti a citové nejistoty, ale také nesamostatnosti, neschopnosti vidět skrze své vlastní také problémy druhých, potřeby být někým vedena. Mohu-li soudit ze své divácké zkušenosti, pro osobu stejného věku a výchozí pozice, jakou má Aura, je Nábyteček filmem příjemným i protivným současně. Příjemným, protože se v jeho mikrosvětě trapného mlčení, ostychu a nepatřičnosti lehko zabydlí, protivným, protože ji konfrontuje s vlastní nedospělostí, parazitováním na cizím úspěchu a neustálým hledáním cest, jak si usnadnit život. Na co ale skutečně máme ve svém věku a postavení nárok? Proč považujeme za nepřijatelné být osamělí, bez moci a bez peněz? Nepoučitelné, negativistické a sebou samými pohlcené postavy jsou vzorovými i varovnými příklady. Lena Dunham ukazuje holou pravdu (ač ještě ne tak „holou“, jako později v Girls) bez moralizování, ale zároveň bez jakéhokoli romcomového zjemňování. Ukazuje opravdové lidi, jejichž rozporuplné charaktery nelze posoudit a odsoudit jednou větou. Stejně výmluvná a přitom víceznačná je kamera, které se daří kompozicí záběrů a zapojením mizanscény vystihnout rozpoložení i situaci postav (chladně elegantní rámování bytu jako několika aseptických kójí, na nichž není nic domovsky hřejivého). Nebudete-li se cítit trapně kvůli postavám, prostředí, v němž žijí, na vás pocit nepatřičnosti spolehlivě přenese. 85% ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $325,604║Tržby Celosvetovo $-║ ()
Tiny Furniture je taký babský film plný geniálnych charakterov a komických situácií. Podľa mňa bola mrdačka na ulici v plechu jedna z najbombastickejších scén, aké som kedy videl! To vlnenie plechu... Akoby si to ten plech dával s nimi. Postavička Jadea nemala tiež chybu. Lúbil sa mi, ako sa vkusne a luxusne rýchlo nakvartýroval a hned' vás uviedol nádherným ťahom do obrazu, že aká asi je socka. No bomba! Tieto nezávislé filmy majú to kúzlo, že sú nadupané nádhernými dialogmi a mne to úplne stačí, aby som hned', čo i len na tú chvíľku, zabudol na tie ksichty z rachoty a chmúry všedných dní! ()
Neviem či je správne použiť ako komentár len jedno slovo, neviem či to vypovedá o kvalitách snímku (asi ani ne), rozhodne to ale dokáže dokonale popísať moje pocity po jeho skončení. To slovo je: PRESNE! ()
Tohle není komedie ani drama. Je to totální ztráta času. ()
Druhá, výborná tragikomedie v řadě, z americké produkce. Možná spíše, tragi, než komedie, nicméně tohle rozhodně nesnižuje kvalitu tohoto snímku. Spousta, převážně málo známých herců, kde exceluje hlavní hrdinka v podání Leny Dunham, ve filmu o hledání a nacházení sama sebe. ()
Je mi ľúto, ale nevedel som sa stotožniť so žiadnou postavou. A neobľubujem ani kritiku či satiru zobrazovanú vo forme konštatovania. Výnimky síce sú, ale podľa mňa si tak nemôže dovoliť točiť každý. Keď mi všetci svojím chovaním pripadajú ako mimozemšťania, je to pre mňa slabý argument. Ale ináč ok, bolo to také zo života. Zo života niekoho na míle vzdialeného odo mňa. A to nielen priestorovo. ()
Vôbec nie zlý film. Dunhamovú mám ako tvorcu rád. Čo sa mi nie vždy u ženských umelkýň stáva. Jej schopnosťou je perfektne sondovať choroby modernej doby. Všetky tie dokonalé názory na žitie, nepatriacej do skutočnej reality. Tá ohrozuje hrdinov ako nutné zlo z ktorého sa nemôžu vymaniť. Genialita je ukopaná všednosťou a nevinnosť skazená perverzitou a rýchlou láskou. Každý podvádza každého. Každý má svoje vlastné obrovské ego a to je hlavným problémom celej existencie všetkých postáv. Dunhamová má preto takmer dokonalý cit, lenže bohužiaľ pre mňa trafila klinec po hlavičke až seriálom Girls. Tu je to neurotické šaškovanie, značne nedotiahnuté načrtnutými motívmi. Postavy sa veľmi nevyvíjajú, veľa miest je neuzatvorených ako napríklad celá záležitosť s Jedom, alebo jej kamoškou zo školy. Perfektná Jemima Kirke značne zachraňuje slabšie miesta - čo je takmer všetko v rodinnej línií. Inak celkom spokojnosť. Nenadchne, nenudí. A núti trocha k zamysleniu. Ale je to stále volanie o pomoc akých som videl stovky. ()
Hemingway v povídce Vojákův návrat vypráví o mladém vojákovi, který se po válce vrací do rodného města. Vrací se do rodného domu ke své rodině, znovu chodí známými ulicemi a potkává staré známé. Ale něco se změnilo. Zkušenost, kterou zažil mimo domov, mu už nedovoluje se do něj úplně vrátit. Nepatří tam a zároveň neví, kam patří. Neví co dělat a neví, jak začít, jak se odpíchnout. Lena Dunhamová v Tiny Furniture vypráví aktualizovaný příběh pro začátek 21. století, ve kterém se návrat z vysoké školy rovná návratu z války za začátku století 20. ()
Bál jsem se toho, že to bude hipster shit ve stylu Xaviera Dolana. Ale očividně Criterion Collection nikdy nevydá špatný film. P.S.: Jody Lee Lipes je asi nejzajímavější mladý kameraman (sledovat). Nikdy bych neřekl, že to točil na foťák. ()
Pěna dní čerstvého absolventa fildy. ()
Jedna zásadní chyba na mé straně, že jsem tohle viděla až po dvou sériích Girls. Protože víte proč? Ono je to v podstatě úplně to stejné. Stejní herci (na tom by nebylo nic tak špatného, hodně režisérů má své oblíbence), ale oni dokonce hrají stejné postavy jako v Girls. Ta Charlotta (ta tu dokonce použila naprosto shodnou frázi "Don't do anything I wouldn't do."), Jad a Aura mají úplně stejné povahové rysy jako postavy ze seriálu. Jde vidět, že tedy nejprve si Dunhamka zkusila film, a pak si řekla, je to dobré, zkusím z toho udělat seriál. Kdy ale musím říct, že seriál je možná o kapinku lepší, protože je tam více postav s odlišnými vlastnostmi. Každopádně ale i tak je to vtipné, charaktery jsou tu velmi dobře umístěny a mnoho lidí zde píše, že se v tom mohou vidět všichni ti, co vystudovali humanitní obor, což je v podstatě taky pravda. Jinak bylo něco, co ta její matka neměla v těch bílých skříňkách? A už vím, jak označit jisté osoby - type "I have to go home" (každý má mezi svými přáteli aspoň dva takové). Hodně dlouho jsem si taky lámala hlavu nad tím, kde jsem viděla Merritt Wever a pak mi to docvaklo v New girl, jenže to chudinka nemá napsané ve filmografii. 3.5* ()
Vzpomínáte na tu dobu, kdy jste se po vysoké vrátili domů, čekali jste, že se něco stane, ale ono se nic nestalo? Tak tohle je ono. ()
Měla jsem tuhle nelogickou teorii, že když by moji rodiče byli newyorští umělci, život by byl mnohem jednodušší. Asi nebyl. Moc se mi líbí, jak Leně funguje, že si do příběhu napíše postavu, co se jí nastěhuje do bytu a každou noc spí blíž a blíž a pak ji nechá jen tak beze všeho odejít, aniž by s dějem jakkoli zatočila. Nálepka "Znáte ze svého života". To chcem. ()
Po seriálu Girls další zkušenost s mladou herečkou a filmařkou Lenou Dunham. Poměrně banální příběh všedního života, kdy se hlavní hrdinka protlouká životem, otřesená vlastní existenciální krizí a vztahovými neúspěchy. Zápletka sice není kdovíjak objevná, ale výrazně jí vylepšuje hořký humor, únosná dávka tragikomiky, neokoukaní herci a výborně zpracované dialogy. Škoda jen toho mdlého závěru, který celkové vyznění snímku dost sráží. ()
Dve sestry Dunhamové sa správali väčšinu príbehu ako duté predmety. Osviežujúcim momentom satisfakcie bola scéna, kedy na domácej párty tá mladšia zrazu ožije a poriadne tej ťape naloží - veľmi pekné... Ako tragikomický, existenciálny portrét vzdelaného, ale nepoužiteľného dievčaťa to fungovalo, super. Akurát sa mi nepodarilo nadviazať spojenie s hlavnou hrdinkou a navyše - ale to bude asi iba môj problém - som mala bláznivé nutkanie ju učesať, uf! ()
Lena Dunham je skvělá. Nebál bych se to nazvat post-feminismem. Lena se bije za práva žen, aniž by se je ve filmu snažila vykreslit jako bezchybné bytosti. Naopak, nebojí se ukazovat i ty charakterové vlastnosti, z kterých si muži léta utahují. Lena se nevzteká, nepopírá, neříká nejsme hysterické, neříká nejsme protivné, když máme své dny. Ne, Lena tohle všechno přiznává. Ukazuje ženy ve svých kladných i záporných vlastnostech. Mně se to líbí víc než šablonovitě dokonalé ženské hrdinky, které byly často k vidění na začátku 21.století. (Mám na mysli takové ty top-modelky s inteligencí Einsteina a hláškama Johna McClanea.) ()
Takový malý, milý, "nudný" film o životě, působící naprosto přirozeně. A to já ráda - takže přesně můj šálek. Navíc o Leně Dunham bude (doufám) asi v budoucnu dost slyšet (viz. právě běžící tv show Girls). ()
Lena Dunham mne přesvědčila, že o jejím talentu nemůže být pochyb. Dokud má světu co sdělit, ráda budu nadále sledovat její obnažení, nejen tělesná, ale i myšlenková a duševní. ()
Reklama