Réžia:
Ryan MurphyScenár:
Larry KramerKamera:
Daniel ModerHudba:
Cliff MartinezHrajú:
Mark Ruffalo, Frank De Julio, Taylor Kitsch, Julia Roberts, Matt Bomer, Jim Parsons, Jonathan Groff, Denis O'Hare, Finn Wittrock, Joe Zaso, Alfred Molina (viac)Obsahy(2)
Hvězdně obsazené americké drama z produkce HBO zpracovává kontroverzní téma, související s výskytem zhoubného onemocnění zvaného AIDS. Odehrává se v New Yorku počátkem osmdesátých let minulého století a nabízí kritický pohled na nedostatek osvěty od oficiálních institucí. Na opačné straně stojí aktivisté z řadu gayů, kteří se společně s příznivci z řad osvícených lékařů pokoušejí o hrozící epidemii odhalit drsnou pravdu. V adaptaci divadelní hry Larryho Kramera se představí mimo jiné Mark Ruffalo, Alfred Molina, či Julia Roberts... Otevřený průhled do jedné z nejvarovnějších kapitol novodobých dějin režíroval Ryan Murphy. (HBO Europe)
(viac)Recenzie (164)
Ááá, máme tady další drama o utlačovaných homosexuálech. Takových se musí natočit aspoň 30 za rok, aby byla splněna pomyslná norma. :-D Jó buzeranti, to je velmi vděčné téma, vždyť četností už trumfnuli dokonce i zombíky. Pravdou je, že i v tomto filmu se občas nějaký ten zombík najde. :-D A oni si nedají říct. Je jim jasně řečeno, že budou umírat na smrtelnou pohlavní nemoc, pokud s těma prasárnama nepřestanou... A co oni na to? No cpou si štencla do řitních otvorů vesele dál. :-D A následně se strašně diví, že mají strupy nejen na prdeli, ale i na zádech a v ksichtě. :-D A poďme! Hysterické záchvaty, kopat kolem sebe, otravovat slušné lidi a obviňovat ten zlý stát! No prostě klasika... :-D Chyběl už jen maškarní průvod. ()
V první polovině hodně syrové drama o výskytu AIDS v domněle vyspělé kultuře, která ale podobný problém vůbec nechce přijmout, natož pak pochopit. Chvílemi je v oné první půlhodině film sexuálně dost explicitní. Na druhou stranu, ve druhé polovině filmu se rozjíždí série hereckých teatrálních výkonů, u kterých je patrné to, že se jedná o přerod divadelní hry do filmařské podoby. V tomto případě za zmínku určitě stojí Mark Ruffallo a hlavně Julie Roberts, která mě svojí postavou hodně překvapila, až bych ji skoro nepoznal. Celkově vzato se jedná o zajímavé drama hlavně tím, že něco takového se ve světě v osmdesátých letech vůbec dělo. ()
Proti homosexuálům vůbec nic nemám. Vážně ne. A když někomu řeknu "ty buzerante!", tak to pochopitelně myslím jako urážku, rozhodně mu tím nesděluji smutnou životní pravdu, díky které přijde o práci, zruší si předplatné měsíčníku Bobři všeho druhu, umlátí přítelkyni análním kolíkem a začne agilně obsluhovat pánské řitní věnce. Já osobně preferuji spíše osoby s kundami, leč musím kriticky konstatovat, že jejich lovení je poslední dobou veskrze náročné. Moje poslední dívka, se kterou jsme se bezmezně milovali, mi uhranula hned z první, a to převážně svýma blankytnýma očima, plnými brunátnými rty a okázalými tvářemi, jež byly nesouměrně posety křiklavými ruměnci. Byla úžasný, nevinný, subtilní andílek. Ale musel jsem o její lůno bojovat déle, než by mi bylo milé, neboť její přátelé ze mě nebyli příliš nadšení a také byla často proti své vůli držená doma jen kvůli tomu, abychom se nemohli vídat. Byla to prostě intenzivní, neutuchající smršť nepřízně, jež dramaticky sabotovala naši mladou lásku. Nakonec mi však šla naděje vstříc náruči a já sehnal ideální štípačky na plot, pásku na koberce, paralyzér a dvě plata rohypnolu, takže všechno dobře dopadlo. Na můj vkus byla sice krapítko postarší a zhýralejší, nicméně i když jí bylo sedm, tak vypadala na čtyři, čili pohoda. Někdy si však říkám, jestli mi ta námaha stojí za to. Kopat každý týden na zahradě hluboké mělké hrobečky, no nevím. Jasně, ty jahody, které na nich pěstuji, nikdy nebyly chutnější, ale stejně. Někdy prostě přemýšlím nad tím, že bych se dobrovolně překvalifikoval na kokotí vjezdovnu. Na druhou stranu, třeba buzna už jsem a ani o tom nevím. Prostě jsem ještě nikdy nenarazil na anál nějakého překrásného fešáckého chlapce, který bych chtěl okamžitě a klidně i na sucho vymrdat. A není se čemu divit, moc pánské prdele nezkoumám, neboť z té trošky nahých řití, co jsem kdy viděl, se mi žádná nijak zvlášť nelíbila, vesměs mi vždycky akorát tak zkazily den. Ale nepochybně existuje celá řada mladých, pevných, precizně zaoblených zadků sladkých pytlonosičů, u kterých bych si již při prvním nesměle letmém pohlédnutí řekl: "Jop, tak tuhle prdel chci okamžitě vyprcat! Pusťte mě k němu, ať mu můžu do tý kakaový lahody zašroubovat stožár! No nic, od týhle chvíle bude můj čurák bydlet u něj v prdeli a nastěhuje se tam s koulema až po kořen!". Takže kdoví. Někde tam venku bezpochyby pochodují chlapci s péry a anály, jejichž strupovité povrchy bych tuze rád namasíroval svým mrštným jazýčkem za použití speciální techniky Krouživý orel, nicméně jsem ještě nenarazil na ten pravý čokoládový homotunel. Jednou ten den snad přijde, avšak do té doby milerád zůstanu u žen, fenek, dětí a vysavačů. ()
Vynikající herecké výkony Marka Ruffala a Julie Roberts zcela jistě přispěly k tomu, že tenhle snímek nalanařil víc diváků, než by tomu bylo v případě naprosto neznámých hereckých tváří. Zpracování tématu, které se v dnešní době prolíná mnoha filmy už zcela běžně (jako když má někdo kopřivku) bylo velmi dobré, ale zkrátka moje parketa to zrovna není a těch citově vyděračských a podbízivých scén bylo tolik, že víc jak průměr nedám ani omylem. Po Klubu poslední naděje je mi to víc než jasné. ()
Ach jo, diagnóza "holocaust movie" v plném rozsahu. The Normal Heart je jedním z těch filmů, jejichž závěrečným titulkám předchází číselná statistika počtu obětí a zmínka o tom, že boj zdaleka nekončí. Murphy chce udělat díru do světa s dalším didaktickým dramatem, ve kterém si ceny sice vyřvalo (doslova) několik slavných herců, ale které je ve výsledku dobré asi jen jako součást newsletteru Domu světla o tom, že počet HIV pozitivních zase rekordně stoupl. Jinak to je totiž totálně bez nápadu a navíc mimořádně uondané, zdlouhavé. A k tomu řevu - je to fakt hlasitý - Mark Ruffalo opakuje roli z Hulka, Julia Roberts pak part z August: Osage County. 70% ()
Skvěle napsaná a výborně zahraná dvouhodinová erupce zoufalství, strachu, hněvu a utrpení, na kterou se nekouká snadno. Film, který diváka donutí podívat se až za okraj své vlastní sociální bubliny. Ryan Murphy se tentokrát skutečně vytáhl. Sklaplo mi! ()
The Normal Heart neudělá v televizním světě tak velký povyk jako Soderberghův Liberace!, a část diváků možná zamrzí větší důraz na osobní linie charakterů než na sociální dopad a šťouchance do společnosti. Ryan Murphy ovšem i přesto vytvořil hodně drsnou a emotivní podívanou, u níž si budete mnohdy přát, aby už kamera od všeho toho utrpení aspoň na chvilku uhnula stranou. Pro fanoušky nadprůměrných dramat se tak jedná od HBO o další trefu do černého. A Mark Ruffalo s Julií Roberts si jdou pro Emmy. ()
Dnes se v mnoha zemích bojuje za uzákonění homosexuálních manželství a další legitimizaci, počátkem osmdesátých let se bojovalo za to, aby byla láska mezi stejným pohlavím vůbec brána jako něco aspoň „trochu“ normálního. Bylo to o to těžší, protože v té době dramaticky přibývalo smrtelného poškození imunitního systému. HBO každoročně přichází s nějakou ambiciózní látkou, tentokrát nám představuje první výskyty smrtelného viru HIV ve Spojených státech. V centru dění je několik homosexuálních přátel/partnerů, jedna bojující lékařka a na volání neslyšící a před hrozbou uhýbající veřejnost a vláda. Tvůrci naopak neuhýbají před umíráním nebo sexuálními výjevy dvou nahých mužů, projevy viru ukazují bez obalu. Emočně to ovšem tolik nedolehne. Gradaci jsem v poslední půlhodince nepociťoval, vše se uzavře tak nějak očekávaně. Škoda, solidní náběh tam byl. Nekompromisní Julia Roberts a Mark Ruffalo jsou nicméně výteční a mě může tak akorát mrzet, že jsem tuhle látku nesehnal v originálním znění. Jen jsem se po delší době přesvědčil, že český dabing už dávno není tam, kde byl. ()
Lepší a širší zpracování než u Philadelfie. ()
Divíte se mému hodnocení? Čekali jste po klubu poslední naděje ode mě další odpad? No já po pravdě taky i když to není tím, že bych byl zaujatej. Řiťošukové jsou mi totiž totálně buřt. Nějak mě nedojímá kolik jich zdechlo na AIDS když si to zavinili sami, ale tohle není úplná sračka a nesnaží se až tak za každou cenu hrát na city jako Klub poslední naděje. zaujala mě tady ta dokumentární forma jak ukazují počátek nemoci její postupný šíření až do gigantických rozměrů. Ke konci už sice dost nuda, ale odpad to tentokrát nebude.40% ()
Od Ryana Murphyho, který léta bořil na televizních obrazovkách společenská tabu (Nip / Tuck) a experimentoval s filmovou formou a stylem v žánrově rozličných seriálových projektech (AHS, Glee, The New Normal), bych tak konvenční a vykalkulovaný kus nečekal. Film obsahuje několik explicitně působivých scén průběhu nemoci a následné smrti na druhé straně otevírá několik témat najednou (nemoc sama, politické machinace, homofobie, morální vina ad.) ale zpracovává je povrchově leckdy bez jasného autorského stanoviska. V rámci mizanscény je film navíc úsměvně ahistorický (především co se týká kostýmovaní, masek či účesů), což sice dělá film módnějším a mužská těla atraktivnějšími avšak ne zcela to souzní s agitačním a sociálně kritickým zaměřením filmu. Po herecké stránce je film bravurní, vyjma hlavního hrdiny jsou ale ostatní postavy až trestuhodně jednorozměrné a přesně typově vykonstruované. Díky obsazení zásadních gay ikon současnosti lze film vnímat jako generačně důležitý (HBO ho tak vlastně i propaguje), nicméně jaký je jeho skutečný osvětový charakter a do jaké míry povzbuzuje / vyvrací předsudky proti LGBT lidem by vydalo na širší studii. ()
Začnem pozitívne. Téma s historickým rámcom je bez debát zaujímavá a stále (i keď to niekomu môže pripadať už takmer zbytočné) má svoj spoločenský význam. Herci sú zväčša veľmi slušní (predovšetkým samozrejme prvých päť mien v kolonke obsadenie, ale veľmi príjemne ma svojím výkonom prekvapil Jim "Sheldon" Parsons) a hlavne majú čo hrať. A tu by asi výčet skončil, hurá na negatíva. Scenár zrejme nie je zlý, ale z jeho prevedenia do televíznej podoby srší číry kalkul a vykonštruovanosť na úkor zobrazovanej tématiky, ale v prospech podliezaniu divákovi, snahe ho "vzdelávať" (didaktickosť Murphyho prenesenia Kramerovej divadelnej hry je jasne zreteľná) a prinútiť súcitiť s hlavnými aktérmi (problém číslo jedna - nechcená individualizácia problému, keď sa tvorcovia úporne vyhýbajú akémukoľvek globálnemu pohľadu na vec). Navyše si film sám v nejednej veci odporuje, keď, citujem, "nemusí robiť z homosexuálov obete, keď to nepotrebujú"; lenže čo by to bolo za gay drámu bez moderných kvázi mučedníkov? Ale aby sa nepovedalo, divák musí byť aj svedkom vnútorných rozkolov a rozbrojov v samotnej gay komunite, aby sa preukázalo, že v chúlostivej otázke nie je ani tak súdržné spoločenstvo jednotné, to je predsa jasné. A samozrejme, aby si divák nemyslel, že si za to nemôžu sčasti aj sami, musí byť film maximálne otvorený, pikantne ilustrujúci voľnosť vo vzťahoch a sexuálnu neviazanosť, jemne afektované správanie, ale zároveň aj drsnejší slovník, no a samotnú bezočivosť úradov pozerajúcich sa s rukami za chrbtom inam. Lacná šokantnosť (a občasný pátos) par excellence, ktorej sa podarilo skôr pozíciu homosexuálov v mojich očiach zhoršiť, než naopak. Navyše je plná klišé a obohraných situácií a archetypov (Ruffalo je stelesnením klasického rozhnevaného muža, ktorý vlastne brojí proti každému a všetkému), ale aj prehnane dlhá (tých 133 minút mi prišlo ako tri hodiny). Stereotypizácia do za (a neandrtálcov alebo za (b obetí systému sa po tak dlhú dobu nedá vydržať. Keď film o homosexuáloch, tak Brokeback Mountain s Ang Leeovou citlivou pomalou réžiou, prípadne o niečo slabšia Philadelphia, ktorá s témou pracuje zaujímavejšie. Alebo AIDS z iného uhlu rozoberajúci Dallas Buyers Club. Hlavne však nie toto. Oficiálne zrejme prvé sklamanie z produkcie HBO. Komentár č. 1500. 40% ()
Lepší herecký výkony už jsem dlouho neviděl.... ()
Koukat dvě hodiny na oslizlé "teplouše" není můj styl. Ano držel jsem se, dokonce jsem se snažil do snímku i vžít, ale nešlo to. Po pár scénách, které nebyli na pohled krásné jsem se musel překonávat a zhruba po hodině mučení tuto záležitost definitivně ukončit. Ano teď mě ukřižujte, ale já nemohu jinak! 0 = 0% ()
Výborný film, HBO a Brad Pitt se zase jednou trefili do černého. Snímek natočený ke 30. výročí diagnostikování nemoci AIDS je emotivní, nervydrásající, nicméně citově nevydírá. Narozdíl od stylizovanější minisérie Andělé v Americe pojednávající o stejném tématu (a taktéž natočené podle divadelní hry) je The Normal Heart civilnější a uměřenější, ale nikdy nesklouzne k lacinému moralizování. Po herecké stránce naprosto bez chyby, všichni tu předvádějí bez debat skvělé výkony, hlavně Mark Ruffalo a k mému nadšenému překvapení Taylor Kitsch (nejlepší herecký výkon jeho kariéry); velký potlesk si zaslouží Julia Roberts (po filmu Na dotek zase jednou skvělá civilně pojatá role) a také Matt Bomer jako Ruffalův přítel. Velký podíl na divácké depresi má skladatel Cliff Martinez, hlavně po čas závěrečných titulků. Ačkoliv snímek může budit zdání "pouhého" zobrazení tehdejší doby nepříznivé k LGBT komunitě, má co říci i v dnešní době, kdy se lidé viru HIV bohužel přestali bát. ()
Povedený snímek o mnohokrát zpracovaných tématech homosexuality a AIDS. Při vzpomínce na Anděly v Americe lesk tohohle kousku trochu bledne., ale i tak velmi kvalitní film. Skvělou roli, kterou si evidentně užívá, zde má Julia Roberts. ()
Gay tématika. Smutná gay tématika. Ruffalo, Bomer, Parsons, Wittrock. Julia. S HBO filmy to mám jednou nahoru, jednou dolů (točí jich hodně na to, aby byly všechny dobré), ale tady je to rozhodně nahoru. Tohle je přesně moje nota.;-) ()
Špičkovo natočená a hlavne zahraná depka o tom, že hystéria je kontraproduktívna. Aj keď na mieste ()
V gay komunitě v první polovině 80. let to neměli lehké. Drama Ryana Murphyho z produkce HBO se ale nesnaží hrát na city a orodovat za práva homosexuálů, naopak poměrně přirozeně zobrazuje tehdejší náladu, atmosféru a pocity těch, které se první případy úmrtí způsobené čerstvě vzniklým virem HIV týkalo. Velké množství postav a délka přes dvě hodiny je mírně na škodu, hvězdné herecké obsazení v čele s Markem Ruffalem, Julií Roberts a Alfredem Molinou to ale bohatě vynahrazuje. A jednoho z gayů hraje i Jim Parson (Sheldon ze seriálu The Big Bang Theory). ()
Přemilí buzeranti, pokud je mi známo, není dle poslední novely Trestního zákona pohrdání kakaošťouchy trestným činem, přečinem, ba ani přestupkem. Dávám proto svůj svobodný, demokratický názor všanc podruhé a pokud jej tu zítra nenajdu, rozpoutám internetovou heteropolemiku o škodlivosti válcovitých předmětů v mužských rektech. Budu-li zde opět utlačen nějakou čtyřprocentní guerillou naparfémovaných maskulínů v růžových županech, přestanu se zde cítit komfortně, nechám tuto HOMO stránku definitivně zteplat a v kariéře budu pokračovat v Cinespuru. Tam jsou teplouši daleko tolerantnější. ***** „Leze, leze po železe, nedá pokoj až má léze“. Normální buzny! Můj postoj ke kakaofilům, tranzistorům a jiným princeznám je vesměs ambivalentní. Pokud se nesnaží strkat prsty a jiné předměty do mých intimních zón, bývám smířlivý, dělám si z nich většinou lekraci a naprosto nekonfliktně je nechávám opečovávat si vzájemně otvory. Kapku problém však mám s tím, pokud na mě začnou z televize hystericky ječet, jak jsou normální a jaká jsem nemoderní, nehomopatická zrůda a homofob, když tu jejich čurákovanou nepovažuji až tak za zcela přirozenou. To pak mám chuť poslat je do prdele, kam tedy naturálně patří, nedočkavě vyhlížím dobu, kdy už konečně ta společenská liberalizace nastane ve všech odvětvích sexuálních anomálií a jeden bude moci beze studu, předsudků a veřejně majetnicky poplácat po prdeli svou sněhobílou ovečku na nejbližším Zooprajdu. Tedy vlastně beránka, prcat ovečky je přeci normál už teď, žijeme přeci v moderní době. A tak se nám zase jednou semkl výkvět hereckého buzerantstva, Marek Rufalou, kterého asi zlákaly homopříplatky za choulostivé muchlování s žužu Bůmrem, a Robertkovic Julča, co je kůl a empatická za všech okolností, aby pro anál HBO zdokumentovali pohnutou dobu, kdy ještě řiťopichové neměli na lubrikačním gelu zrovna ustláno a začal je kosit neznámý hněv Heteroboha jménem HIV (Heterogod Infective Vengeance). A je docela zajímavé, jak to ty buzničky podaly. Na jedné straně skučí, jak je k nim a oné infekci establishment lhostejný, na straně druhé bez zaváhání ojedou na homotéce patologicky pohublého, kuckajícího frajera hustě posetého hnědočervenými skvrnami, ačkoliv dobře vědí, že tu něco řádí. Jako heteráka by mě tedy vlézt na hnusně olezlou pipku nenapadlo ani po dvouletém půstu, a to by vůbec nemusely kolovat zvěsti, že se kolem šíří slepičí mor. Ale jsou prostě jiní, tak to respektujme, že ano. No, ale ruku na rektum, tato dvouhodinová buzniáda je přinejmenším excelentně zahraná, první polovina plná romantických homohrátek a análních dobrodružství i docela obstojně odsejpá, a až v té druhé se to zvrhne v obvykle nudné, kýčovité a patetické homolkaní, že někomu pošel klystýr, protože promiskuitně brázdil i nedůvěryhodné konečníky. A Šeldn zůstane už navždy Šeldnem. Ač se sebevíc snažil nechat vyniknout svou přirozenost, musel jsem se pořád smát a neustále jsem čekal, kdy nějakému hošššanovi autisticky zaklepe na dveře: „Penis, ťuk, ťuk, ťuk, Penis, ťuk, ťuk, ťuk, Penis, ťuk, ťuk, ťuk….“ Vidím, že mé hodnocení je tu jako první hetero, takže si před nákupem filmu ještě počkejte, až se přidá i někdo další z těch devadesáti šesti procent a celková známka klesne z přehřátých 82 na střízlivých 50, kam tato angažužovaná homoagitka zaslouženě patří. Pro ty z vás, kteří by se toužili i nadále rozněžňovat, uvádím vášnivý verbal‘s dajdžest z „1000 filmů a seriálů, které musíte vidět, než zařvete na rupturu konečníku“: Krotitelé čokohadů, Romeo a Julián, Lovec hemoroidů, Jak jsem posral vaši bradku, Návrat růžového kapustňáka, Hnědá míle, Han Montán, Termonátor, Vrchní, prdni!, Jizz in Bieber: Never say vrrr, Cesta do hlubin študákova rekta, Gay Erection: This is ass, Registrovaný se závazky, Dobyvatelé kakaových bobů, Princezňák ze mlejna, Vykouření z věznice Shawshank, Gilmorovic hoššy, Marečku, podejte mi péro, Čas pro buznění, Prstění jehňáků, Tanec s klky, Sněhurák a sedm prcalíků, Dvanáct rozněžněných mužů, Kladivo na homoděje, Společnost mrtvých buzníků, Ducháček to za řití, Kramer versus Kramer, Gajťáci, Zoufalí registrovaní partneři, Kakaové oko, Dowsnova sněť …………. Fuj Fuckers: Back and Forth, Někdo to rád horké, Koule, Fimfárum Jana Wericha, Po hlavě do prdele, Glee a Hery Potrat: Všechny díly. () (menej) (viac)