Réžia:
Olaf de FleurScenár:
Olaf de FleurHudba:
Wojciech GolczewskiHrajú:
Ingvar Sigurðsson, Björn Hlynur Haraldsson, Gísli Örn Garðarsson, Björn Thors, Jonathan Pryce, Elva Ósk Ólafsdóttir, Joi Johannsson (viac)Obsahy(1)
Snímek se odehrává v islandském podsvětí a zabývá se čtyřmi lidmi, jejichž životy se vzájemně protnou, když se cizí mafie rozhodne převzít kontrolu nad islandským trhem s drogami. Křivácký policajt se zamiloval do prostitutky, stárnoucí zločinecký boss s nemocným srdcem chce celou situaci hlavně přežít, mechanik je rozhodnutý pomstít smrt svého nenarozeného dítěte a policistku přepadli lupiči a ona se rozhodla vzít věci do svých rukou. (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (1)
Recenzie (7)
Výtečný kriminální film z Islandu o tamním organizovaném zločinu, kde na sebe naráží lokální boss staré školy a nelítostné praktiky ruské mafie. Vyprávění vedené moderním intenzivním stylem rozehrává v zásadě komorní mafiánské drama s důrazem na zrady a motivace postav. Lehce nemotorný slogan filmu "láska je anestetikum vnímání" přesně vystihuje podstatu vešerých zdejších konfliktů. Všechny hlavní postavy jsou ke svým činům vedeny zoufalostí, do které je uvrhla jejich láska - policjní komisař spolupracuje s mafiány, protože pak může chodit do bordelu, kde si idealizuje svůj vztah s placenými dívkami, razantní policistka se vydá na cestu pomysty za hranicí zákona, když jejího ženatého milence zmrzačí mafiánští pohůnci, a z obyčejného vedoucího autodílny se stane mafiánský boss, aby se mohl pomstít za smrt svého nenarozeného dítěte. Vyprávění splétá dohromady několik protínajících se linií s postavami z řad policie, prostituce, ruské mafie a islandského organizovaného zločinu a vytváří pulzující thriller, kde stejnou mírou upoutají dramatické zvraty i postavy ocitající se ve vyhrocených situacích. ()
Pravděpodobně nejhorší islandský film, který jsem viděla. Islandská kinematografie produkuje vynikající filmy zaměřené zejména na intimní líčení mezilidských vztahů a konfliktů, nicméně pokus o islandskou verzi klasického mafiánského krimi thrilleru se prostě nepodařil. Špatně je téměř všechno - naprosto neuvěřitelné a klišovité ztvárnění ruskojazyčné mafie (právě na Islandu, který je známý až absurdně nízkým počtem zločinů), prázdné dialogy, amatérská kamera a bohužel hlavně i nezajímavá dějová linka, která v tomto žánru nemá šanci překvapit ani zaujmout. ()
V tuto chvíli jsem film svým hodnocením stáhla do šedivého zabarvení. Příliš chaotické a nepřehledné, neudrželo mou pozornost. ()
Islandská kinematografie je pojem, který když někde vidím, okamžitě ladím, těším se a očekávám maximální možnou kvalitu. Na Město mafie jsem se hodně těšil, i samotné hodnocení tady nevypadalo špatně. Ve výsledku mě ale překvapilo, jak hrozně divně je film natočen. Chvíli do něj nesedí hudba, některé scény jsou brutálně amatérské. Klepající kamera je už jenom pomyslným vrcholem hnusu, který z kriminálky dělá nejenom efektivní nudu, ale hlavně efektivní blábol. Možná by to i mohlo vypadat dobře. Stačilo by, aby se to natočilo jenom o trošku normálnějc, než jak to ve skutečnosti je, pak by se mi to možná i líbilo. Ale jelikož i samotný příběh se prakticky od začátku do konce nikam neposouvá, tak pochybuju, že by to mohlo dopadnout líp. Pro mě tedy obrovský zklamání. ()
V syrovosti a v autentičnosti jsou seveřani mistři, islaňďany nevyjímaje. Pokud se k tomu přidá dobrý scénář, je zaděláno většinou na vysoké hodnocení. Bohužel v tomhle filmu se ne až tak úplně zadařilo. Tvůrci se shlídli ve filmech typu Amores Perrros, Pulp Fiction apod., ale k cíli se dostali daleko lopotnější cestou. A tak můžu říct, že mě to sice bavilo, ale odvázanej jsem z toho bůhvíjak nebyl. Největší problém pro mě bylo uvěřit, že by se starej isladskej mafián nechal tak jednoduše vyjebat ze všech pozic jenom proto, že mu odchází srdce. Kór ještě Srbem, kterej byl donedávna obyčejným automechanikem. I přes to všechno dávám 70 %. ()
Reklama