Réžia:
Malik BendjelloulScenár:
Malik BendjelloulKamera:
Camilla SkagerströmHudba:
RodriguezVOD (1)
Obsahy(1)
Pátrání po Sugar Manovi vypráví neuvěřitelný, ale pravdivý příběh Rodrigueze: největší rockové hvězdy 70. let, která nebyla. Dva producenti objevili Rodrigueze na konci 60. let v kouřové mlze zapadlého detroitského baru. Byli ohromeni a přesvědčeni, že mu písně plné silných melodií a prorockých textů zajistí pověst největšího hudebníka své generace. Dvě alba, která nahrál, však naprosto propadla, zpěvák se vytratil ze scény a zbyly jen historky o sebevraždě na pódiu. Pirátská kopie jedné z nahrávek se mezitím náhodou dostala do Jižní Afriky, kterou apartheid odřízl od zbytku světa. V následujících dvou desetiletích se Rodriguez v JAR stal fenoménem, jehož sláva předčila Rolling Stones. Film sleduje snahu dvou Rodriguezových fanoušků, kteří touží zjistit, co se opravdu stalo s jejich hrdinou. A tomu, co objeví, se sami nestačí divit. Film byl oceněn Oscarem v kategorii Nejlepší dokumentární film roku 2013. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (343)
Uchovat si v sobě lidského ducha je víc jak veškerý úspěch a peníze světa. Nechť je nám tento dokument řádným příkladem, stejně jako geniální texty Rodrigueze! ()
Oscar 1 : Dokument ()
Nevidět a neslyšet to na vlastní oči a uši, rozum by se zdráhal něco takového, jak z pera prachbídného scenáristy, nějak vstřebat. Téměř neuvěřitelný příběh o tom, že talent a štěstí vždycky nejdou ruku v ruce. Rodriguez měl to první, toho druhého se mu nedostalo. Ačkoliv to je relativní…..a víc ani nemohu napsat, ani sebemenším náznakem, aby se u lidí, kteří to ještě neviděli, neoslabil divácký emocionální účinek. U mě i na běhání mrazu po zádech došlo a také díky za slova, která tam padla: „Jenom proto, že je někdo chudý, nebo má málo, to ještě neznamená, že nemá velké sny a že není bohatý na duchu.“ ()
I wonder... jak se jen TOHLE mohlo skutečně stát, a jak z toho mohl vzniknout takový ryze pozitivní film? Navíc podpořený i vytříbenou vizuální stránkou, samozřejmě raději ani nemluvě o hudební složce, představované skutečnými písněmi pána, který byl zcela neprávem hudebními dějinami všech zemí krom JAR pohřben a zapomenut. Sixto Rodriguez je nepopsatelný člověk, a já budu navěky děkovat tvůrcům tohoto dokumentu, že jsem se s jeho příběhem (který, to si nenalhávejme, zřejmě nebyl tak sluníčkový) mohl seznámit. Život zkrátka tropí hlouposti a píše ty nejneuvěřitelnější scénáře. Toho Oscara i všechny další ceny naprosto chápu. Tohle poselství o ryzím člověku, a o tom, co bez svého vědomí a úmyslu způsobil na druhém konci světa, by mělo vejít do dějin kinematografie. 90% ()
Když by tenhle příběh někdo napsal jako filmový scénář, dostal by od kritiků pěkné kapky, protože něco tak vykonstruovaného / neuvěřitelného se jen tak nevidí. Jenže ono se to stalo. A tak to dostalo Oscara. ()
Musím říct, že jsem po tomto filmu dlouho toužil a když už se ke mě dostal najednou se to stočilo tak rychle, že opakovaně vítězily jiné touhy, ale ve finále se přece jen asi na patý pokus na Sugar Mana dostalo. Musím se přiznat, že jsem si celou dobu připadal jak v Jiříkově vidění, nejsem žádný hudební fajnšmejkr, ale podobně krásný, pravdivý písničky s úžasně jednoduchým, ale geniálním kytarovým doprovodem jsem snad ještě neslyšel. Nejdřív jsem si myslel, že si ze mě tvůrci dělaj prdel, že přece není možný, aby někde žil takový písničkářský genius a nikdo o něm nevěděl, ale jak se to blížilo ke konci bylo jasno, že prdel si ze mě nikdo nedělá a člověk, který by mohl být za svůj talent v záři reflektorů, mít miliony fanoušku po celém světě, bohatsví a majetek, žije skromě, pracovitě a s velkou pokorou, bez konzumního chtíče bažícího po mamonu. Nebudu zastírat, rozsekalo mě to na sračky, písničky Rodrigueze už nedostanu z palice (hrají mně na vedlejší liště znova a znova ), protože jsou krásný, je v nich život, tak jo potkáváme my, co se každej den rveme s osudem a nezpívá je žádná zasraná pseudohvězda, ale jeden z nás a v tom je jejich nádhera a obrovská síla. Pane Rodriguezi, máte mou úctu, obdiv a respekt. ()
Po dokumentární stránce všechno špatně. Manipulace s fakty jak se zrovna (ne)hodí do krámu, otravný střih (všimnete si ho a to je u střihu vždy problém), neřešení otázek co se nabízejí a oproti tomu mnohdy „zabřednutí“ u podružného podtématu. Navíc z toho vůbec není jasné o co tvůrcům šlo, protože se tu plácá páté přes deváté; mnohdy najednou. O Rodriguezovi to ve výsledku (bohužel) vůbec není, když už něco, tak jde o neuvěřitelný příběh dvou jeho alb. A přesto všechno bych to doporučil úplně každému. Ovšem nikoli jako dokument, ale jako nejlepší upřímně dojímací moderní pohádku široko daleko. ()
Asi nejlepší dokument, co jsem viděl. Vlastně taková dokumentární detektivka, která má prostě nejlepší "příběh." ()
Největší přínos dokumentu je v tom, že si stáhnete tu skvělou muziku a posloucháte a posloucháte... ()
,,TENHLE CHLAP SI ZASLOUŽÍ UZNÁNÍ A NIKDO V AMERICE O NĚM ANI NESLYŠEL. NIKDO... NIKDO SI HO NECHTĚL ANI POSLECHNOUT. JAK SE TO MOHLO STÁT? JAK? U CHLAPA, KTEREJ PÍŠE TAKHLE“...... /// Rozjezd není nijak závratnej. Takový ty klasický plky manažera, producentů, jak tenkrát…a jak byl výjimečnej, jak se poznali, a jakou spáchal krásnou bizarní sebevraždu. Naštěstí v JAR, kde byl tenhle BÁSNÍK Z ULICE symbolem boje proti Apartheidu … aha, takže politika, do který tenhle hipík s kytarou zapadá. Všechno se zlomí detektivní pátračkou, kdy se z hudebního dokumentu se stává…kriminálka (?), se sledem událostí, který se běžně nestávaj. Snad jen v pohádce, kterou chceme prožít všichni (drž hubu, ty taky!). Plno optimismu (no jo, med kolem vočí, proto tolik chvály) a příběh, kterej se už nikdy (nikdy neříkej nikdy…) nestane. A ke svýmu překvapení – dávám 4*! Ne kvůli 60tejm létům, ty jdou hudebně mimo mě, ale asi proto, že se nebojím přiznat, že sním o svý vyšší formě a o tom, že jednoho dne mě budou lidi poznávat, uvidí můj talent a všechno se najednou stane pro svět …. aha, no to já jen tak…. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Suger Mana nehledám, znám ho. 2.) To album fakt žije?. 3.) Chcu stylově ukončit kariéru (zedníka? Klidně, chlapi na stavbě budou čumět!). 4.) Thx za titule ,,Jona F.“ alias (?) ,,homoalians“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
„Nemyslím si, že by bol môj život lepší.“ Vôbec som netušil, do čoho idem, ale nechal som sa zlákať nadšenými recenziami. A urobil som dobre. Je to tak fantasticky napísané a natočené (chlapíkom, ktorému sa nechcelo ísť si pre Oscara, lebo sa potreboval dobre vyspať, o pár rokov nato spáchal samovraždu), že možno nebudete vedieť, či je to dokument o naozaj existujúcom človeku, alebo mystifikácia. Tomu napovedá nielen séria neuveriteľne bizarných náhod a udalostí, ale tiež nedôveryhodná scéna s černošským agentom, ktorý to príliš herecky hrotí. Najlepšie je o Pátraní po Sugarmanovi nič nevedieť a iba sa nechať unášať nepredvídateľným príbehom plným šialených zvratov. Skvelá atmosféra. Parádny soundtrack: jedinečný Sixto Rodriguez. Užite si to. ()
Díky za Sugar Mana a za skvělý životopisný film o muži, který se v životě živil jak se dalo, ale který měl dar psát básně o tom, co viděl nebo sám zažil a pak to úžasným způsobem prezentoval ve svých písních. A to co v životě viděl, nebylo většinou nic pozitivního, spíš naopak, samá bída a strádání. Rodriguez ani nevěděl, jak je slavný a i když se pak okolnosti změnily, tak zůstával stále svůj a za sebe můžu napsat, že na konci tohoto dokumentu mě to emotivně docela rozhodilo. Téměř neuvěřitelný příběh s ještě neuvěřitelnějším koncem. Vřele doporučuju a jdu hledat jeho písničky, protože to rozhodně stojí za to. ()
Fascinující příběh. Pokud bych byl fanatický fanoušek Rodrigueze (tudiž občan JAR), dal bych o hvězdičku více, takhle jsem byl pouhým usmívajícím se pozorovatelem, nikoliv zasaženým divákem. 80% ()
"American zero, South African hero." Jsem hrdým vlastníkem alb Abbey Road od Beatles, Bridge Over Troubled Water od Simona s Garfunkelem a nyní již i Cold Fact od Rodrigueze, takže se mohu spokojeně považovat za tradičního jihoafričana. Nikde jinde totiž Rodrigueze neznali a já děkuji autorům tohoto dokumentu, že jsem si s ním mohl zazpívat "I Wonder" a další neznámé fláky. Musím se přiznat, že když na mne v půlce filmu vykoukl mrtvý Sixto Rodriguez, tak jsem si myslel, že vrchol přišel příliš brzo, ale když si vzpomenu na první koncert v JAR, tak mi ještě nyní stojí chlupy na zádech, předloktí a ještě na jednom místě, které nepovažuju za vhodné prozrazovat. ()
Dokumentaristi se k Rodriguezovi chovají, tak jako jeho hudební producenti a celý hudební průmysl. Vlastně ho ani neposlouchají a chtějí z něho dostat jen to, co sami chtějí. Jaký je? Kým je? Co si přeje? Rodriguez je pro ně jen další senzací, ale ten člověk, ten člověk jim prostě utekl mezi prsty. Nevnímali ho, neposlouchali ho, viděli jen tu svou vlastné "story". ()
Kdyby byl Sugerman hraný film, byl by to příšerný film, protože příběhu tak přitaženému za vlasy by nešlo uvěřit. Jihoafričanům se vrátil Elvis z mrtvých, detroitský dělník se stal ze dne na den superstar díky dvěma deskám, na jejichž vznik vzpomínal jako na milou epizodu svého mládí (a pak se jako správný srdcař rozhodl vrátit do továrny)... Je to opravdu jako hollywodská pohádka, doteď mám problém uvěřit tomu, že se to takhle událo. To pak ten film chytí za srdce a nevadí proto, že se možná v té zasněné radosti trochu rochní... ()
Úžasný příběh o člověku, který ani nevěděl jak je vlastně slavný. Takováhle absurdita se může přihodit jen v USA. 80 % ()
The inner city birthed me. The local pusher nursed me. Ale je pravda, že rozhovor s Mužem samotným byl docela zklamání, protože autoři dokumentu se k němu nechovali jako k živému, myslícímu, cítícímu člověku, nýbrž si drželi svoji představu pohřbené a nově vykopané legendy, která jako by veškerý čas od sedmdesátek doteď strávila ve vakuu nicneděláním. Za některé otázky a tón, jakým byly položeny, jsem se u sledování jako divák styděla. Třeba to, jak se ho na vše ptali v minulém čase, zatímco on o sobě mluvil v čase přítomném. Ale asi nikdo není dokonalý, jak by řeklo Někdo to rád horké. ()
I wonder. ()
Nejlepší dokument, co jsem kdy viděl, i jeden z nejlepších feel good filmů. Výjimečně silný a dobře odvyprávěný příběh - tajemný, napínavý i dojemný - o motýlím efektu umění a jednom podivuhodném comebacku. ()
Reklama