Réžia:
Jiří MenzelKamera:
Jaromír ŠofrHrajú:
Jan Hartl, Libuše Šafránková, Martin Huba, Ivana Chýlková, Jiřina Jirásková, Lucie Juránková, Anna Klamo, Jan Mikušek, Emílie Řezáčová, Jan Jiráň (viac)Obsahy(1)
Operný režisér Vítek (Jan Hartl), ktorý má väčšiu slabosť pre sopranistky než pre hudbu, pripravuje v oblastnom divadle Mozartovho Dona Giovanniho. Život tohto vyhláseného sukničkára sa nečakane obráti hore nohami, keď sa za kurióznych okolností zoznámi so šarmantnou vedúcou detského zboru Markétkou (Libuše Šafránková) - vitálnou dámou so svojráznym zmyslom pre spravodlivosť, ktorá neznáša operu, pretože sa pred štyridsiatimi rokmi zamilovala do barytonistu, ktorý po augustovej invázii emigroval, a jej po ňom zostala dcéra Adélka (Ivana Chýlková). Nuž a onen dnes už neprehliadnuteľne zostarnutý donchuan Jakub (Martin Huba) je dnes zhodou okolností hviezdou Vítkovho predstavenia... (TV Markíza)
(viac)Recenzie (350)
Zvláštní, mně velmi příjemná poetika. ()
Český Lev 1 nominace: Zvuk ()
World Record v senilitě a filmařské impotenci. S jen velmi lehounkou nadsázkou jde o Trošku v opeře. Stejný styl, stejná úroveň humoru. Herců je vám vyloženě líto, že musí říkat některé věty, a mnozí vypadají, že i chvíli přemýšlejí, jestli je vůbec mají vyslovit. 102 minut nikdy nepůsobilo tak nekonečně. _________________ Nejde o to, že Donšajni mají být lehká zábava na oddech. Jde o to, že v něm není ani moc humoru, není zjevná úroveň žánrové nadsázky (chvílemi by to chtělo být crazy, chvílemi hořkosmutné), není vůbec jasné, kdo je hlavní postava, co je zápletka, čím by nám postavy měly být sympatické, jestli je film romantický nebo satirický, jestli se vůbec odehrává v České republice a v současnosti apod. (Celé to působí, že jde o dílo lidí žijících zcela mimo jakoukoli realitu a kteří už se rozloučili se světem jako celkem.) ________________ Ani nekonečné televizní seriály nemají tolik hluchých míst. Jestliže dosud nejhoršími Menzelovým filmem byli Čokoládoví čmuchalové, tak Donšajnům se podařilo je překonat. ________________ A všechny ty řeči o úspěchu na festivalu v Montrealu, se Zlatými Glóby nebo Oscary jsou jen reklamně nafouknutá bublina, zástěrka za skutečný stav věcí, který se odhalil hned při slavnostní české premiéře, kde řada lidí odešla během promítání, protože se to prostě nedalo vydržet. ____________ Člověk by se třeba i chtěl pohoršit nad tím, že jde o uslintanou stařeckou prasárnu (jak naznačuje trailer), ale ani toto vám Donšajni neumožní. Není v nich totiž nic.______________________ Vlastně něco ano, estetický světonázor Jiřího Menzela, který jde shrnout zhruba takto: Je třeba udělat dlouhý nos na ty, kteří jakýmkoli způsobem vyznávají vážnou vysokou kulturu, nebo dokonce moderní umění. Operní režisér ve filmu hrdě staví na odiv, že nedělá na jevišti žádnou avantgardu, ale jen tu nejkonvenčnější klasiku, což je doprovázeno Menzelovými karikaturními představami, jak taková zbytečná avantgarda vypadá. I pokud přijmeme vtip s Donem Giovannim zpívajícím vsedě na záchodě, pořád je obtížné přijmout jedinou „pozitivní verzi“, totiž spokojenost provinčního divadelníka, který se sám přiznává, že vlastně nic neumí, operu vlastně nemá rád a dělá ji jen proto, aby mohl souložit se zpěvačkami. _________________ Ve své nemohoucnosti se tedy Donšajni zároveň vymezují vůči jakékoli snaze dělat něco jinak a nově. Jde o jasnou zprávu publiku, že existuje pouze umolousaná poctivost, nebo pokrytecké předstírání čehosi vyššího, a poslední alternativou už je jenom buranství novodobých podnikatelů, kteří operní domy přestavují na kasina. ______________ Takto nesmyslně vyhrocené kontrasty pak publikum vhánějí do náruče i sebehůře natočeného snímku, a stačí se jenom ohánět svou obyčejností a odporem k experimentům. Pokud bychom tedy Donšajny měli brát vážně, neoznačíme je pouze za špatný film, ale za pokus o demagogický podvod. ()
Jiří Menzel je zřejmě starý chlípník (fantazírující o tom, jak ochotně se mladé holky nechávají ohmatávat vyžilými donchuány), který má rád zoom a ženy s velkými prsy, nikoli modernu. Budiž. Musel o tom ale vzniknout nevkusný, nevtipný a nesoustředěný celovečerní film? Kontakt s přítomností se omezuje na rezignované konstatování „tak takhle to u nás chodí“ poté, co je protagonistovi před očima odcizeno auto. Zkrátka, všechno je zlé (vinou komunistů a privatizace), svět se řítí do záhuby a my s tím nic nenaděláme. Tedy, let’s fuck! Jedinou charakteristikou ženských postav pod 40 je frivolnost – každá z nich se bez zábran a dlouhého otálení vyspí s postarším, necharismatickým a neperspektivním divadelním režisérem. Jediná výraznější starší ženská postava je duševně nemocná (např. bezdůvodně ukradne a nabourá auto zapojené do probíhající bankovní loupeže), což je ale podle filmu v pořádku a ženy po přechodu se takhle asi běžně chovají. Vypravěčsky je film nekonzistentní tím, jak nahodile mění perspektivy, míru vědění a sebe-uvědomělosti (nekoncepčně využívané promluvy do kamery jsou samoúčelnou snahou dodat filmu moderní výraz). Dramaturgická impotence filmu se projevuje tím, že jakkoli dlouho se něco děje, nakonec se z hlediska vyprávění stejně nic nestane. Většina (!) scén by mohla být vystřižena bez dopadu na hlavní dějovou linii, neboť nic nezapříčiňují a nepodmiňují, nijak nepřispívají k vývoji příběhu. Humor se dělá z toho, že někdo narazí hlavou do trámu nebo mu rupne v zádech. Pokud má film naopak zvážnět, musí zákonitě někdo zemřít – jiný důvod k serióznosti se nepřipouští. Shovívavě dokážu na tuhle oplzlou obhajobu čumendy pohlížet jedině jako na náhražku pohlavního aktu v pozdním věku, kdy už to holt moc nejde. Očividně totiž opravdu jde o film vzniklý z pouhé potřeby NĚCO zplodit. 10% Zajímavé komentáře: Tetsuo, Emzet, Martin741 ()
Nic proti panu Menzelovi i když neumí při příchodu a odchodu z restaurace ani pozdravit a dokonce ani zaplatit, má můj respekt za filmy které natočil, ale tohle bylo na úrovni kanalizice ze 17.století. Donšajni mě celkem často přípomínali Kameňák, s tím rozdílem, že ten se alespoň netvářil jako Kryštof Kolombus při objevu Ameriky. Ze všeho nejhorší byly dialogy, působily stejně neupřimně jako slova pana Grosse, že to myslí upřimně. Nic proti pohledu za výstřih nebo na kozy či rovnou na nahý ženský tělo ...to klidně kdykoli, kdekoli, jakoli, jenže já si tady připadal jak starej slinta, co šmíruje holky klíčovou dírkou, protože na víc nemá a nebylo mně to až tak příjemný, jak by se mohlo zdát. Pak tady máme příběh, ten žádný nebyl, to bylo takový mochito smíchaný s cuba libre a tak to i chutnalo, tedy spíš nechutnalo. Jako pozitvium bych viděl herce a scénu, kdy Libuška otvírá okna starýho divadla, to byla krásná scéna ze který jsem cítil lásku ke starým časům a kvalitní práci se světlem. No, měla mě varovat už reklama "tento pořad Vám přináší Blesk." ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $248,390▐ našťastie som videl len 50 minút, radšej som potom presedlal na ďalší film v kine, som pri tom monotonnom ubreptano muzikalovom pojatom deji už zaspával a utekal z projekcie kade ľahšie, čo chcel týmto básnik vlastne povedať, jedine dať riadnu konkurenciu babovreskom, ani na nič iné sa to nedokázalo hrať /videl v kine: 10%/ ()
Mě to vlastně docela bavilo, užívala jsem si operní zpěv a také Jana Hartla v hlavní roli, jen v té poslední čtvrtině to šlo vyloženě do háje - od premiéry tam byla všechna předvídatelná a nesmírně trapná klišé. Takže škoda toho konce. ()
Senilita, senilita, proč se nás tak mocně týká? Jiřího Menzela bych politoval, kdyby si po svých výrocích v posledním roku o tom, jak mají filmy vypadat, nezasloužil spíš výsměch. ()
Menzelova senilita musí být vidět z vesmíru. Filmový ekvivalent waterboardingu. ()
Menzelova labutí píseň je zatraceně stylová. Předvést něco tak tragického z pozice režisérské legendy, která už v mládí oslnila svět a dokonce získala i Oscara, to chce velkou dávku odvahy. Bohužel si hlavní roli ukradla senilita. ()
Fajn, plakát to má hodně matoucí a je mi jasné, že většina od Menzla čekala něco trochu jiného. Ale na druhou stranu já jsem hodně ráda za to, že se nejedná o další alegorii na ztracené lásky léta 1968, ale hlavním tématem je operní scéna na malém městě. Asi stárnu, ale na téhle férii jsem neshledala nic vyloženě závadného. Hartl, Huba a Šafránková žijí své postavy naprosto přirozeně, Menzel si užívá inscenaci maloměstského Dona Giovanniho v nově objeveném barokním divadle a tu a tam je do záběru propašováno nějakého to inspirativní ňadro. Očividně jedu na droze jménem "Opera nás baví". ()
Bylo mi smutno. Ani ne tak z toho, že česká kinematografie zase jednou spadla na úplné dno, na to už jsem zvyklý. Ale hlavně z toho, že tentokrát se k filmové žumpě dokopal samotný Menzel, a to ještě s velkou dávkou hrdosti a nepřiznané senility. Takovou upištěnou bezdějovou srágoru by jeden očekával spíše od kolegy Trošky. ()
Pripomenutím pamiatky Jiřího Menzla pozretím posledného ním režírovaného filmu, som si nevdojak pripomenul skôr filmy Tinta Brassa z 80 rokov 20. storočia. Veď posúďte sami: absencia zmysluplného deja a súčasná snaha nejako si zafilozofovať (dosť často od veci), kopec odhalených ženských poprsí a súčasná absencia erotiky, opakované zábery na ikonické miesta filmu (tu balkón operného režiséra ako hniezda neresti), kopec kostýmov často v absurdných súvislostiach (cikajúcci Don Giovanni na záchodovej mise), zmiešavanie vážnych, groteskných, tragických, komických a trápnych scén do jedného guláša. Nemožno tomu uprieť istú zaujímavosť (obdobne ako u Brassa by som to rovno do odpadu rozhodne nehádzal!), pár trefných postrehov a vyšinutú, zvláštne dekadentnú atmosféru doby, kedy sa nikomu nič poriadne robiť nechce. ()
Spíše než prostopášná komedie, jak se píše v úvodních titulcích, jsou Donšajni lascivní, chlípní, oplzlí... Ale zase ne tolik, aby byli zajímaví alespoň tím. Už to zkrátka není, co to bývalo, pane Menzele. Tenhle film se bude možná líbit vilným starším pánům, kteří budou rádi za každé odhalené ňadro či za jakýkoliv jiný náznak lechtivosti, ale nenapadá mě, komu by se měl líbit kromě nich. A přitom Jan Hartl není vůbec špatný (jak by ostatně také mohl) a prostředí opery je řekl bych dost atraktivní na to, aby se pro ně vymyslel smysluplný a vtipný příběh. Skoro se mi chce škodolibě zalitovat, že film neletěl na Oscary - rád bych totiž pak viděl Jiřího Menzela dštít síru pro změnu na závistivé americké kritiky. ()
Au au ... Když vidím dobré herce, jak špatně hrají, ptám se, čím to je. Nabízí se odpověď - špatný scénář a mizerné režijní vedení. Je to to opravdu líto, ale tohle se okecávat nedá. ()
"Dobrý film musí končit svatbou!" Pane Menzel, fandíte si. Dobrý je totiž za tři, kdežto Donšajni sotva za jednu a to ještě dost uslintanou hvězdičku. Chápu, že ke stáru láska prochází žaludem, ale příště prosím raději při přemýšlení ruce na deku, ať se za váš další film nemusím stydět, obzvlášť pokud ho některý ignorant opětovně bude mít chuť nominovat na Oscara .. ()
No, příběh o ničem. Děj prázdný, scénář zachraňuje operní zpívání, což se mi kupodivu na filmu líbilo nejvíce. Protože jak jsem již podotkl, příběh neměl ani hlavu ani patu, byl bezduchý, scházela mu jakákoliv šťáva, náboj, zápletka či zábava, i pointa byla mizerná. Prostě kdybych měl teď vycucnout to nejhlavnější na ději, musel bych mlčet. Ticho to totiž vystihuje nejvíce. ()
Proč mám pocit, že jediným důvodem pro vznik filmu byla režisérova touha vidět na place spoustu krásných mladých živých nahých holek..? Proč mám pocit, že Donšajni mají být režisérovou masturbační inspirací, podobnou té "Rusalkové" Menzelova filmového alter ega v podání Jana Hartla..? Jiný smysl ne a ne nalézti. Celý námět na mě působí jen jako vata, která má ospravedlnit právě tu samoúčelnou nahotu pro režisérovo potěšení. Je to žánrově roztříštěná směsice frašky, 15 let opožděné morality (kritizující dravý kapitalismus a neschopnost úřadů), operní variace na Americkou noc a sentimentální tragikomedie s vyloženě trapnými prvky a průhlednými pointami. Když začne být film v nějakém okamžiku zajímavý (z 99% zásluhou geniální hudby), Menzel to okamžitě srazí nějakou "humornou" vsuvkou na úrovni... ano, na úrovni "lidového" Trošky (přirovnání k Mistru T. jsem zaznamenal několikrát už před zhlédnutím filmu a musím ho s hlubokým politováním potvrdit). V pasážích, které mají mít nějaký praktický charakter (např. jednání s policií), se film vzdaluje realitě světelnými roky a ve výsledku ta odtrženost není už ani směšná, je spíše politováníhodná. Některé herecké výkony (zejména představitelů policajtů) jsou vyloženě špatné a film je koukatelný opravdu jen díky Šofrově kameře a nádherné hudbě. Donšajni nejsou omyl, to je umělecké harakiri. ()
Kozy v opeře. Sled operních nácviků, mezi které Menzel nastrouhal pokusy o nevkusnou erotiku a polodementní příběh obstarožního donchuána, jehož chtějí z nějakého záhadného důvodu obskočit všechny vagíny v okolí. Ve finále člověk děkuje, že se nemalou část filmu operně kvílí - je to pořád snesitelnější, než sledovat eskapády souložícího Hartla a bourající Šafránkové. Nevím, jak moc si Menzel na tomhle silně prochcaném prostěradle začvachtal, nicméně není zrovna šťastným výsledkem, že nám jako epilog své filmařské kariéry zanechal tuhle buranskou frašku s trapně snobským ksichtem. ()
Protože se na filmy od Trošky nekoukám, nemůžu říct, že je to jako ony. Nejvíc mi to , nevím proč, připomínalo stejnou debilní slátaninu od národního velikána BigShitta. Stejná absence nápadu, absolutní neexistence herectví a úplně nepůvodní hudba. Předvedeným pokusům o herectví obsazených person vévodí trapná Jiřina, kterou omlouvá jen to, že pár dní po natáčení konečně umrla. Martin Huba už má své za sebou a teď jen chodí a tváří se jak mistr, což je škoda, protože jeho role si zasloužila trochu víc, než jen hekání starce. Ostatní figury jsou mdlé a bezbarvé, neprokreslené charaktery v nedopsaných scénách nemají šanci něco ukázat. Toto je nefalšovaný konec velkého režiséra. Sbohem pane Jiří, pro mě jste tímto Odcházením 2 zemřel:-( ta jedna * je z piety ()
Reklama