Réžia:
Yves RobertScenár:
Francis VeberKamera:
René MathelinHudba:
Vladimir CosmaHrajú:
Pierre Richard, Bernard Blier, Jean Rochefort, Mireille Darc, Colette Castel, Jean Carmet, Yves Robert, Robert Dalban, Paul Le Person, Michel Duchaussoy (viac)Obsahy(1)
Vo francúzskych tajných službách zúri boj o moc a v rámci neho vznikne diabolský plán na skompromitovanie protivníka - na letisku bude vybraný náhodný cestujúci, ktorého budú vydávať za agenta z USA. Keď sa na druhý deň na schodisku objaví muž, ktorý má jednu topánku čiernu a nesie puzdro na husle, ani jedna so znepriatelených strán netuší, že bude pre nich nebezpečnejší ako James Bond... (STV)
(viac)Recenzie (176)
Šéf pařížské tajné služby Toulouse tuší, že se jeden z jeho podřízených chystá jej zkompromitovat a nastoupit na jeho místo. A proto vymyslí geniální plán - nechá své spolupracovníky vybrat na letišti náhodně jednoho cestujícího, a předstírat, že právě tento člověk je jeho tajný agent - a tím donutit konkurenta odkrýt své karty a prozradit své kolegy. Náhodně vybraný blondýn s jednou černou botou, sympatický houslista, bude nakonec větším soustem, než si obě strany myslí... Tento film jsem viděl snad stokrát, a i po sto první se na něj dá podívat se stejnou zábavou jako napoprvé. Dokonalý mix komedie a akce, podpořený úžasným naivním kukučem Françoise Perrina (Pierre Richard), zmatky působícím Mauricem (Jean Carmet) i krásou Christiny (Mireille Darc). Ke scénáři nemám žádné větší výtky, snad jen konec mohl být o chloupek vychytanější, než že se všichni postřílejí, ale zase tam udělal skvělou práci Maurice. Prostě toto je jedna z těch francouzských komedií, díky které mají francouzské komedie své pevné místo ve filmovém světě... ()
Zajímavý námět zpracovaný naprosto nezáživně. Humor by ve filmu nenašel ani gůgl. Ještě že mám neustále při ruce svojí hlavu, takže jsem se ani u tohoto filmu nenudil a přemýšlel si nad všelijakýma věcma. Vezměme si třeba hned ten název. Richard nosí na jedné noze hnědou botu a na druhé černou, přesto ho všichni označují za člověka s černou obuví, přičemž stejně dobře by ho mohli označovat za hnědobotníka. Jako kdyby měl nohy tři a poměr černých vs. hnědých bot 2:1 nebo naopak nohu jen jednu, tak bych to chápal, ale takhle mi to logiku nedává, a že jsem si nad tím lámal hlavu pěkně dlouho. Noo a pak jsem si přemejlel nad tou stoprocentně přírodní hnědookou blondýnkou, která údajně měla být to nejhezčí, co kdy Richard v životě viděl (chudák, anebo má jako umělec poněkud dekadentní vkus). Jako co to na sobě nosila za šaty, to svět neviděl, ty patrně navrhoval známý český módní návrhář Maršík. Každopádně by myslím bylo zajímavější, kdyby ten materiál chyběl vepředu a né vzadu. ()
Byl nenápadný večer, na ČT24 udělali sólokapra a do přímého přenosu se dostal Pierre Richard. Jeho vyprávění o filmech ve Francii, o jeho minulosti, o Vladimirovi Cosmovi a tom, jak má velice rád naši zemi, čemuž přispívá i fakt, že sám potvrdil, že nejlépe se mu hrálo divadlo před českým publikem, mě upřímně neuvěřitelně dojalo. Mluvil o České republice s nádherným zápalem. Mluvil o tom, že Češi jeho humoru rozumí, že si toho nesmírně váží, a že minimálně toto máme s Francouzi podobné. Po skončení se mi Pierre Richard vyšplhal na top žebříček francouzských herců a já neváhal a hned na to si pustil jeho jeden z nejslavnějších filmů. Líbilo se mi, jak tohle vlastně není typická komedie, ale kombinuje kriminálku a komedii tak, že si z kriminálky vybrala to nejlepší, ale pořád si z ní dokáže udělat neskutečnou legraci. Ihned, jak Pierre přišel na scénu jsem se nepřestal smát a udrželo mě to až do konce filmu. Velký blondýn se tak pro mě stává jedním z dalších francouzských filmů, které si rád v budoucnu zopakuju. ()
Já tedy čekal o dost třeskutější legraci. O tu se zde navíc ani tak moc nestará Pierre Richard, jako spíše agenti v čele s cynicky hláškujícím Jeaem Rochefortem. Nejde tedy o komedii, která ve vás vyvolá třeskutý smích, spíše o takovou úsměvnou anekdotu a pohodu, která z tehdejší ještě nemultikulturní a nezničené Francie vyzařuje. ()
Ve Velkém blondýnovi s černou botou se mi zdá, že Richard nehraje svou typickou roli citlivého nešiky a smolaře. Je sice zapleten do špionážních intrik a stává se nic netušící návnadou, ocitající se ve velkém nebezpečí, ale je to právě jeho nešikovnost, která jej chrání před újmou a dostává z nástrah - v jiných filmech je to obráceně. Naopak, jeho hyperaktivní kamarád Maurice musí být svědkem všech hrůz, které kráčí Richardovi v patách. +++++ A jen tak mezi námi, i reálie tajných služeb a sami agenti jsou přesvědčivější než v bondovkách, ačkoliv to od komedií příliš neočekáváme (i když... od bondovek asi také ne). Nehledě na to, že prostinký člověk jako náhodně zvolený jednorázový nástroj mocenské hry má víc síly než všechny megalomanské touhy ultrazáporáků. Boj podřízeného šéfa tajné služby o Richardův život je dramatem, ve kterém jde o víc než hračky a sexsymboly - o člověka. Silné ***. ()
Galéria (37)
Zaujímavosti (18)
- Na koncertě, kdy Francois Perrin (Pierre Richard) hraje Mozartovu 40. symfonii (KV 550), se mu do ní připlete i pasáž z první věty Čajkovského houslového koncertu D-dur, Op. 35. V rámci soundtracku lze najít skladbu pod názvem „Mozart massacre“. (MrHousenka)
- Scenárista Francis Veber pojmenovával své postavy podle známých měst jako například Toulouse, Milan, Perrache atd., aby tak předešel podobnosti se skutečnými osobami. (SeanBean)
- Hlavnú rolu Francoisa Perrina si mal podľa predstáv spoločnosti Gaumont zahrať Claude Rich. Nepozdávalo sa im ani obsadenie Jeana Carmeta do úlohy Maurica, ale režisér neustúpil a trval na svojom. (Raccoon.city)
Reklama