Recenzie (6)
Hravé, krátké, groteskoidní, plastlelínové, prosté všech zbytečností, prosté i dvoumetrové zmutované okurky se zavilým pohledem terorizující Kjóto v době éry Meidži. PS: ve filmu nevystupuje nic japonského, ani okurkovitého ()
Režie, scénář, animace: Dalibor Nytra, Alice Nytrová, hudba Miroslav Večeřa ()
Tahle plastelínová rvačka mi trochu připomíná švýcarskou klasiku Pingu. Takový druh animace rozhodně můžu, tím spíš, když je využíván nápaditě (tak jako tady). U mě není co řešit: 5* ()
Tenhle způsob animace můžu. Když se to s plastelínou umí, mohou být realizovány až surrealistické nápady (utopení jedné postavy v "jezírku"). V jednu chvíli mě dokonce napadlo, že rozuzlení příběhu bude spočívat v Monty Pythonovské noze, která oba protagonisty zašlápne i s židlí :-). ->the_weaver: souhlasím, přesto mě jedna myšlenka (něco jako poučení) napadla. (následuje spoiler) Když se dva lidé perou o jednu židli, nakonec nikdo nebude mít nic. Neboli pokud se lidé budou mezi sebou prát o vyčerpatelný zdroj, může se zdát, že se spravedlivým přerozdělením situace vyřeší. Jenže jen na chvíli: nakonec nikdo nebude mít nic. Od ekologie k ekonomii (a zase zpět...). ()
Hezké postavičky, krátká stopáž, bral bych více humoru. Hodnocení: 55 % ()
Je to viac o technikách boja plastelínových postavičiek než o nejakej myšlienke. ()
Reklama