Réžia:
Makoto ŠinkaiScenár:
Makoto ŠinkaiHudba:
Kašiwa DaisukeHrajú:
Takeši Maeda, Miju Irino, Fumi Hirano, Hiroši Šimozaki, Risa Mizuno, Mikako Komacu, Juka Terasaki, Takanori Hošino, Azusa Tadokoro, Taiši Murata, Júki Hajaši (viac)Obsahy(1)
Príbeh nového filmu japonského režiséra Makota Shinkaia The Garden Of Words (Záhrada slov) sleduje mladíka Takaa, zatiaľ nevyučeného obuvníka, ktorý sa jedného dňa vydá poza školu, aby mohol v prekrásnej záhrade pracovať na svojich nových návrhoch topánok. Tu stretáva záhadné dievča Yukino, ktorá je o niečo staršia ako Takao. Ako čas beží, obaja sa v záhrade naďalej stretávajú; vždy však len za daždivého počasia. Postupne sa ich vzťah prehlbuje; koniec daždivých dní sa však pomaly, ale isto blíži. (issoumaila)
(viac)Recenzie (90)
Skvostné zachycení melancholie letních deštíků. Celkově se s atmosférou "za deště" pracuje bez nadsázky geniálně. Ovšem k čemu to, když poctivě budovaná atmosféra této pocitovky vezme za své během závěrečné čtvrthodiny, kdy se to zvrhne v otravný festival sentimentální uřvanosti. ()
Již od svého prvního kraťasu "Other Worlds" vlastně Makoto Šinkai opakovaně ztvárňuje v zásadě totožný příběh pouze pokaždé v jiném žánrovém rámci a se stále dokonalejší animací. V tomto ohledu je jeho nejnovější počin také vpravdě vyvrcholením jeho dosavadní kariéry. Především co do animace už Šinkaiova vlastnoručně rozvíjená technika dosáhla úrovně až fotografického hyperrealismu. Neskutečně propracované efekty měnícího se světla a počasí už působí jak (optickými či postprodukčními) filtry upravené záběry reálného prostředí. „Zahrada slov“ pak v této úchvatné formě přináší citlivou romanci o mnohoznačném vztahu do sebe uzavřeného studenta a mladé ženy, kterou potkává během deštivých dní v parku. Vyprávění se pak nese v klasickém Šinkaiově stylu přes potlačované emoce, hutné imprese obyčejných okamžiků a detaily každodennosti. Namísto předchozích filmů se ale tvůrce zcela zřekl fantaskních motivů a předkládá ryze civilní romanci. Snímek pak vykazuje překvapivě mnoho styčných bodů s neprávem méně známým filmem studia Ghibli "Whisper of the Heart" – od zaměření na rukodělné řemeslo, důkladné vykreslení lokální atmosféry reálného prostředí až po dílčí peripetie vztahu, kde si oba protagonisté k sobě dlouho hledají cestu a následně musejí přečkat dlouhé odloučení, které ale o to více prohloubí jejich city. Bohužel na rozdíl od geniálního Mijazakiho scénáře tentokrát sledujeme naopak schematicky slabou hrdinku, kterou musí v klíčových chvílích k činu popostrčit hrdina, ale také namísto sebevědomých postav vlastně jen další emocionálně a osobnostně nestabilní figury zmítané svými pocity a svým okolím. ()
Je to celkom dobrá animovaná romanticky ladená dráma. Má pomerne dobrý príbeh o mladíkovi, ktorý sa rozhodne, že do školy nebude chodiť počas daždivých rán, ale miesto toho bude tráviť čas na príjemnom posedení obkolesenom prírodou, aby sa tu mohol venovať svojej záľube, návrhu topánok. Tu sa stretáva so staršou ženou, ktorá tu tiež rada trávi svoj voľný čas a postupne medzi nimi vzniká puto, ale každý má aj svoje problémy. Spracovanie sa mi páči, kvôli tejto úplne krátkej dĺžke samozrejme dej nemôže byť až tak moc prepracovaný a rozvitý, ale aj tak si nemôžem moc sťažovať. Získalo si ma to už od prvého okamihu, dve sympatické postavy, pričom spočiatku sa divák dozvie hlavne o ňom a neskoršie zase o nej, veľmi dobre podané ich postupné zbližovanie, zaujímavá línia v škole, k tomu celý ten prakticky až poetický prírodný prvok v tomto prípade ešte doplnený o dážď, takže tu sa je stále na čo pozerať a pôsobí to veľmi príjemne. Takže nič sa nedá vytknúť ani jednotlivým postavám, hlavný priestor má samozrejme obzvlášť hlavné duo, ktoré mi sadlo aj charakterovo, takže som im fandil, aj keď to nie je práve klasické romantické puto, za čo môže hlavne vekový rozdiel, ale to je v rámci tohto diela len drobnosť. Animácia je opäť prakticky na najvyššej úrovni, vizuálny štýl tohto režiséra je skutočne perfektný, dôraz na detail, skvelá práca so strihom, vzdialenosti a uhly, z ktorých sú zaberané jednotlivé scény, k tomu ten cit pre prírodu, tu sa nedá absolútne nič vytknúť, jednoducho dokonalosť. Na predchádzajúci podobný projekt tohto režiséra 5 Centimeters per Second to síce nemá, ale aj tak som veľmi spokojný a zážitok z tohto diela je stále na vysokej úrovni. 76% ()
Krasny vizual, pekny citlivy pribeh a totalne na zabitie hudba, ktora spolahlivo znici kazdu emociu. Skoda toho preslapu, pretoze to mohlo byt uplne top 8/10 ()
Zbožňuju déšť... Tady ho Makoto nadělil tolik, jako jinde naděluje vlaků... Krom toho přidává tři čtvrtě hodinovou stopáž, kterou tolik tvůrců (kdo by se jim mohl divit) ignoruje, ale dle mého, je pro příběh jako tenhle, tahle doba stvořená a jak makoto několikrát ukázal, jemu jde k duhu obzvlášť (konec napodobování Ghiburi? Klatě, skvěle!). Celé je to takové usedlejší, poklidnější a méně osudové, než třebas Makotovo 5 centimetrů za sekundu (možná i vizuálně méně nápadité), tohle má v sobě navíc i mnohem větší dávku naděje. Výtvarně je to zas a znovu naprostí audiovizuální orgasmus způsobující jihnutí nejvyššího stupně (zdalipak dělal hudbu opět Tenmon.?) O povaze příběhu psát nehodlám, jednak by to byla nuda, druhak mám pro tuhle melancholii zvláštní pochopení Ale... Kde sou sakra vlaky? Tady na ně byli tak dva záběry (O=´ ps: viděno s anglánskejma titulkama, tudíž mi možná něco uniklo, nebo jsem úplně překopal význam, čert ví ()
Nový Šinkai a opět v mých očích dost rozporuplné dílo. Na jednu stranu jsem rád, že se po předchozím wannabe-ghibli filmu vrátil Makoto ke svému oblíbenému tématu komplikované, jakoby osudem nechtěné lásky, a opět nabídl dávku svých typických trademarků – kýčovité oblohy, klavírní tóny, lyrika, vlaky, déšť a spousta, opravdu spousta téměř hmatatelné melancholie. To vše mě potěšilo a utvrdilo v domněnce, že Makotův předchozí film byl jen takový nepovedený úlet, zaváhání. Potěšení z návratu k tradici však s přibývajícím počtem minut vystřídalo zase jiné rozčarování – tohle byl totiž první film od Makota, u jehož sledování jsem měl pocit, že postrádá jakýkoli nápad či myšlenku. Připadalo mi, jako by tady Makoto prostě vykrádal sám sebe a nabídl jen obyčejný tovární produkt značky M-Šinkai pro skalní fanoušky, kteří opět chtějí koňskou dávku šinkaiovského romantického příběhu se vším, co k němu patří. Proti tomu, že se Makoto rozhodl nabídnout svou klasickou story, nenamítám nic, ovšem očekával bych, že taková story bude mít nějaký nápad, postavy s rozvinutější psychologií, do nichž nebude problém se vcítit, pointu – zkrátka něco, co by tento film činilo nějakým způsobem jedinečným v rámci Makotovy tvorby –, jenže to právě tento film neobsahuje. Na rozdíl od oné Agarthy, kterou jsem v úvodu zmínil v negativní kotonaci. Byl jsem z ní sice rozčarován, ale zároveň jsem jasně věděl, že se Makoto prostřednictvím filmu snažil něco odvyprávět a že měl nějakou vizi či nápad, ať už se mi líbil či ne. Tady však ne. Připadalo mi to jako takový slabý destilát 5 centimetrů za sekundu s občas dosti okatým product placementem a směšně patetickým závěrem bez nějaké silnější pointy. Velmi, velmi slabé 3*, při jejichž udělování vyslovuji nahlas svou naději, že Makoto příště přijde konečně s nějakým nápaditějším počinem. ()
Pri scéne kde ten chlapec škriekal po tej ženskej, tak som myslela, že schmatnem notebook a vyhodím ho von oknom aby som to nemusela počúvať. Ale kedže na nový notebúk nemám tak miesto toho som to teda stíšila na minimum. Mňa osobne to nezaujalo, a popis " o niečo staršia" je akoby mal on 15 a ona 19. A nie on 15 a ona 27. Daždivé scény pekné, aj všeobecne pekná animácia ale dej ma moc nenadchol a častokrát som sa nudila. No a dojímavá scéna, ktorá bola skôr odpudzujúca to celé pokazila. Tá tam radšej byť nemusela a zabodovalo by to u mňa určite viac. ()
Makoto je zpět (po předchozím filmu z roku 2011, ve kterém se snažil tvořit jako Myiazaki a nešlo mu to) a ve výborné formě! Zahrada slov je vizuálně úchvatná (déšť, voda, větve nad vodní hladinou) a maximálně melancholická. Poprvé jsem viděl film Makoto Shinkaie na velkém plátně a velmi mu to svědčilo! Zrovna na něco podobné, pomalu plynoucí a ze života, jsem měl náladu! Klobouk dolů před týmem tvořícím české titulky pro uvedení na Animefestu! ■ Trailer: http://www.youtube.com/watch?v=udDIkl6z8X0 ()
Kluk z neuspořádané rodiny, s fetišistickou úchylkou na dámské boty a dospělá žena, která už od rána nasává v parku. Co z toho může vzniknout? Překvapivě: velmi jemný, něžný vztah, který je i logickým vyústěním minulosti obou protagonistů. Reálné. Například v tom, že ne všechny bitky vyhraje ten spravedlivý, že ne všechno zlo je potrestáno a dokonce, že si často zlo ani nepřipustí, že je zlem a drze kráčí dál, zatímco hodný člověk musí snášet útrapy a ponížení. Přestože je snímek zdánlivě převážně o dešti a nenápadně rozvíjeném citu v jednom altánku, drží napětí i atmosféru. A já jako divák fandila oběma protagonistům a docela jsem chápala i ten prudký výbuch emocí v závěru. SHRNUTÍ: Věk není jenom číslo. Jsou to rozdílné zkušenosti, rozdílné nahlížení na svět, někdy i rozdílné hodnoty. Ale někdy, pouze zřídka, to vůbec neplatí. Otázkou je, jak dlouho to vydrží. Ale i kdyby jen chvíli, možná i ta stačí na trochu štěstí a vzájemné podory. ()
Vkladal som do filmu veľké nádeje. Preto som si ho nechával úplne nakoniec. Dážď je totiž prvok, motív, element, atmosféra akej sa neviem nabažiť a ktorú vyhľadávam. Šinkai je u mňa skvelý režisér. Umne spája 2D a 3D animáciu. Jeho obrazy sú presýtené veselosmutnými emóciami a jeho postavy sú rovnako reálne ako stará pani na zástavke neustále frflajúca nad cenami rožkov. A je to naozaj film, ktorý si odo mňa zaslúži plný počet. Zobrazenie vzájomnej osamelosti, nutnosti byť s niekym, lásky a snov, v záhrade plnej roztopašných kvapiek a Daisukeho melódií, pre mňa znamenalo ďalší klinec do môjho podvedomia, ktorý mi znova pripomenul, prečo mám film rád a prečo na neho neviem dopustiť. Chcel by som niečo také v hranej podobe. Ale dovtedy mi toto bude bohato stačiť. ()
Tematicky, stejně na úrovni příběhu jako na úrovni postav, velmi plytké a jednoduché. Vizuálně ovšem nádherné. ()
Najviac znamenitým prvkom tu je dokonalá animácia, ďalej to dosť obohacuje výborný soundtrack a melancholická atmosféra. Film postráda nejakí hlbší význam alebo psychologický rozbor postáv a chýba mu rozvinutejší dej (+ prospela by tomu aj väčšia dĺžka), celé to však drží spomínaná vizuálna stránka. Bez nej by to bolo na tri. ()
Prekrásna atmosferická vnemová kázeň pocitov a rozpusteniu vo víre smutných pocitov, ktoré vedú k hrane konca a nového začiatku. Stredne dlhý príbeh (teda myslené medzi krátkometrážnym a dĺžkovo celovečerným) je uhladený formou stretnutí, ktoré majú vďaka daždivej melancholickej náladovosti výrazne emočný efekt. Animácia je síce rozpoznateľná od zvyšku japonskej produkcie, ale využíva rôzne 2D i 3D techniky a v súbežnosti nečakanej rozdielnosti (či vekovej, možno i profesijnej) hlavných postáv dodáva divákovi nevšedné impulzy na zamyslenie. Veľmi dobré (y). ()
Přesně tak, jak zde všichni přispívají, animace byla (trefně k tomuto pomalému příběhu) dokonalá, pětihvězdičková. Avšak celý film se musí hodnotit i dle jiných kritérií. Jako černá k bílé, zakončení příběhu byla opakující se pěst do oka od boxera Ippa. A ty bolí dost. 30 minut se děj rozvíjí naprosto dokonale, pomalá tendence a déšť k tomu jen přispívala. Ovšem prakticky z minuty na minutu po nás film chce, abychom sebrali nastřádanou půl hodinku pocitů a propadly v pláč a brek, chce po nás, abychom ronili slzy jako silný tajfun? Bohužel. Ono zakončení mi dalo přímo facku a já jen tupě hleděl, jestli to myslí vážně a prakticky mi to pokazilo velmi dobrý dojem, který se v průběhu 3/4 filmu nesl. Kotonoha no niwa by potřebovala minimálně další půlhodinu a neuspěchat tak povedený start. Pokud bych hodnotil prvních 30 minut » 85%. Celý film však: 55% ()
Vizualne naprosto famozni. Ten park, dest, stromecky <3 Pribehove podstatne normalnejsi, nez bych cekal, obzvlast na anime pomery, ale o to vic je to blize realite a uveritelnejsi. 8/10 ()
Animace je prostě nádherná, soundtrack taky moc pěkný a celý film si drží melancholickou deštivou atmosféru. Ale zase, znova a opět celé toto dílko postrádá to hlavní - pořádný příběh. Naštěstí jsem se už poučila ho nečekat, takže nemůžu říct, že bych byla zklamaná, ale chyběl mi a dost jsem se nudila. Každopádně Kotonoha no Niwa je ve výsledku rozhodně daleko lepší než přeceňované 5 Centimeters Per Second, ale na tom má podíl i fakt, že je to kratší. Ale i tady pořád platí - Pokud se chcete jen pokochat audiovizuálnem a nepotřebujete obsah, film je přímo pro vás. Pokud chcete víc, budete se nudit. 6/10 ()
Ako už všetci poznamenali, najsilnejšou stránkou je tu animácia... Dokonalé, dokonalé, dokonalé, rozplývala som sa. + dážď milujem, takže.. nie je čo riešiť. Celé to pôsobilo príjemne poeticky :) Dejová línia na konci akosi klesla.. ako sa tam obaja rozkričali a rozplakali... Ale animácia + charaktery postáv si proste zaslúžia 5*, aj keď slabších. ()
Vizuálně neskutečně nádherné, mistr animace se pozná. Hudebně nenápadné, obsahově vcelku prosté, ovšem nesmírně křehké, melancholické, poetické a romantické. Viděno podruhé na promítání v JICC Praha 1 s anglickými titulky, a že Shinkai táhne bylo vidět na účasti (20-25 lidí), dokonce dorazili i japonští diváci :-) ()
Je to krátké, takže poměrně málo o postavách, přesto mi přijde, že jsem toho věděla dost. Nebo přesně tolik, kolik bylo záměrem. Přeci jen...je úplně běžné, že o tom druhém toho taky často nevíte dost. Takže možná lepší, že délka je, jaká je. Stejně jako déšť. Taky to netrvá dlouho. Plus do toho luxusní vizuál. Já sama mám pro déšť velkou slabost, takže naladově mi to hodně sedlo. A příběhově taky. A teď mě omluvte, jdu si pustit mou oblíbenou...I'm only happy when it rains I'm only happy when it's complicated And though I know you can't appreciate it I'm only happy when it rains... :) ()
The Garden of Words. Záhrada slov má nádhernú prenádhernú hudbu a krásnu animáciu, ale po príbehovej stránke ma tento krátky Šinkaiov film neohúril až tak ako jeho úžasné a doslova až dychberúce anime Weathering with You (Tenki no ko) a Your Name (Kimi no na wa) - obidve chcem vidieť ešte raz, ale k Záhrade slov sa už nevrátim. Je to taký malý poetický film, v ktorom hrá hlavnú úlohu dážď. Makoto Šinkai ho má zrejme veľmi rád :-). ()
Reklama