Réžia:
Paul W.S. AndersonKamera:
Glen MacPhersonHudba:
Clinton ShorterHrajú:
Kit Harington, Emily Browning, Kiefer Sutherland, Carrie-Anne Moss, Jessica Lucas, Adewale Akinnuoye-Agbaje, Jared Harris, Currie Graham, Sasha Roiz (viac)VOD (3)
Obsahy(2)
Hlavný hrdina Milo (Kit Harington), otrok, ktorý sa stal gladiátorom, čaká na svoj posledný boj, aby zničil svojich súperov a dostal sa na slobodu. S výhľadom na slobodný život sa zamiluje do dcéry bohatého obchodníka, ktorá však má byť proti svojej vôli vydatá za skorumpovaného a zhýralého senátora (Kiefer Sutherland). Ich skutočný problém sa ale pripravuje v hlbinách Zeme. V osudových hodinách po erupcii Vezuvu, vo chvíľach totálneho chaosu a desivej skazy sa musí Milo prebojovať von z gladiátorskej arény, a podstúpiť boj s časom, aby svoju Cassii z rozpáleného pekla zachránil. (TV Markíza)
(viac)Recenzie (804)
Velké zklamání a to jsem měl Andersona za kvalitního režiséra. 50 minut se ve filmu nic neděje, gladiátorská pasáž s totálně necharismatickými herci a nulovým dějem mě nudila. Pak jsem se začal těšit na výbuch sopky, ale tak špatné a očividně digitálně efekty tu scénu naprosto pohřbily. ()
Zábavný a vizuálně strhující dvouhodinový závod v tom, zda dříve vyvrcholí Jenda Sníh do lůna škaredé a ušaté patricijské dcerky nebo Vesuv do Pompejí. Pozor bojler, sopka vyhrála, Honzík nesmočivší zkameněl. A samozřejmě, tento film je opět určen výhradně tupému plebsu, který nikdy nepozná, že mu byly hozeny prosté výbuch a hry, a jenž ve své omezenosti v oddychovém akčňáku prostě není schopen postrádat hlubší psychologické prokreslení postav, jejich důkladnější sociálně filosofické interakce, dějové metafory a jinotaje, které tolik nutí hloubavého a citlivého diváka zamýšlet se u sledování nad mystérii všehomíra, a v neposlední řadě rovněž pregnantní režii některého z velikánů filmového umění. Takže vy, co neočekáváte černobílou antickou tragédii až rozkošnicky líně se převalující v neomaleně precizních, mnohoznačných magmatických výprcech saturnského verše či daktylského hexametru, se pobavíte jako já, no a vy, ostatní hlavonožci, jděte do prdele. Pardon, to byl jen roztomilý drobný přebrept. Chtěl jsem říct, že budete hrubě zklamáni. ()
To si takhle jednou leželi Paul Anderson a Milla Jovovich u velkého bazénu ve svém přepychovém bejváku na floridské pláži, na stole hroznové víno, v láhvi Richebourg ročník 61, z talířů přepadávaly lanýže a krabí klepeta a nudili se. „Hele, Millo“, přemítá Paul, „chtělo by to náš manželský vztah nějak oživit, dát mu nový impulz!“ - „No jo, Paule, napadá mě pouze nová, krásná, přepychová plachetnice. Tu ještě nemáme, to by byla ta jiskra, kterou v našem životě potřebujeme!“ – „To máš Millo pravdu…“, dí Paul “…plachetnice by byla fajn, má jí i Abramovič, ten co má tu Chelsea, nebo jak se ten soccer tým jmenuje a moc si jí pochvaluje. Ale kde na ní vzít? Resident Evily už tolik nesypou. Já mám nápad! Natočíme….“ – „Resident Evil 6 and Three Musketeers: Revenge From the Past!!! Crossover, po kterém se diváci utlučou!“ , přeruší ho s nadšením Milla. - „Neee…“, mávne rukou Paul „…musíš na to jít chytřeji. Přeber si v hlavě, které filmy v posledních letech nejvíc sypaly? Ale OPRAVDU sypaly? Titanic a Gladiator!!“ – Mila vykoulí oči na Paula, až jí zaskoči lanýž v krku. A Paul vstane z křesla, evidentně ve svém živlu, a vypráví tak vášnivě, až u toho šermuje rukama. - „Smíchat tyhle dva bijáky dohromady, to by byl zářez! POMPEII by se to jmenovalo! Z Gladiatora ukradneme gladiátorské zápasy, celý jejich koncept, průběh i pointu, z Titanicu tam narveme osudovou lásku, ať si i dospívající holky přijdou na své. Hlavního hrdinu bude hrát nějaký mladý fešák, nevadí, že neumí hrát, holky tohle neřešej. A na scenáři ušetříme, ten není důležitej, hlavně ať tam je nasráno co nejvíc digitálních triků. Jooo, tohle bude hit!!“ kříčí nadšením Paul, až se mu dělá tik v oku. „Millo, to bude KURVA VELKÝ HIT!!!“. - Milla chvilku přemýšlí, polkne hrozen vína, přelomí klepýtko a pak se mrazivě, v očekávání kladné odpovědi, zeptá: „A miláčku, bude tam role i pro mě?“ ()
Hlavní a prakticky jedinou zvláštností Pompejí je snaha zkombinovat katastrofický spektákl s antickou akcí. Ke sjednocení obou typů filmu jsou chytře využívány melodramatické konvence, neboť zánik čeká z podstaty žánru jak gladiátora, tak jedince čelícího naštvané přírodě. Vytváření příběhového „backgroundu“, nezbytného pro funkční zapojení individualistického hrdiny do vnějšího dění, zabírá zhruba polovinu filmu a je z něj příliš zjevné, jak Andersona režírování herců nebaví (pokud by někoho zajímalo, jak hraje Kit Harington, tak úplně stejně jako ve Hře o trůny). Díky tomuto základnímu rozvržení vztahů a motivů se pak na druhou stranu může až do konce věnovat PG-13 soubojům a emmerichovsky okázalé zkáze. Podívaná je to uspokojivá, ale ani ve 3D, které se připomíná pouze tehdy, je-li akce rozehrána ve více plánech (cca jedna dvě scény), ničím výjimečná. Akční scény jsou kvůli rychlému střihu a nevycentrovaným kompozicím (postavy vícekrát nesmyslně bojují na kraji plátna) nepřehledné. Kromě toho jsou mnohem přízemnější a méně videoherně stylizované než byste od režiséra Mortal Kombatu, několika dílů Resident Evilu a Rallye smrti čekali. Hry připomínají všehovšudy jen „ptačí“ záběry města (jako z RTS), které nás mají ale hlavně připravit na zmiňované žánrové prolnutí, tj. na boží rozsah zkázy, která přijde. Náboženský podtext, přesněji využití principu boží spravedlnosti, je pak jediným oživením v současném Hollywoodu tak oblíbené levicové vyprávěnky o člověku z lidu, který se vzepře mocné říši zosobňované chamtivým senátorem (Kiefer Sutherland pronese za celý film jedinou hlášku, která je vtipná, byť nejspíš nechtěně). Pompeje nejsou tak hovadsky blbým filmem jako Need For Speed, troufnul bych si tvrdit, že se v nich dokonce skrývá malý kousek historické pravdivosti, ale stejně jako pro NFS pro ně platí, že pokud na filmech neoceňujete, jak vzorně naplňují šablonu klasického hollywoodského vyprávění a žánrové vzorce, moc (u)spokojeni z kina odcházet nebudete. 65% ()
Kdyby si Paul W. S. Anderson místo oblažování publika dalšími podobně nudnými, trikovými, nezajímavými výplachy, koupil vilku někde u Neapole, odpočíval na pláži a na Vesuv se jenom koukal, udělal by lépe. ()
Pompeje jsou přesně tím filmem, kterej než vyšel, tak už jsem četl celou kupu názorů od samozvaných odborníků, že ten film vlastně bude stát uplně za hovno. Točí to totiž Anderson a ten nikdy nenatočil dobrej film. Zdejší písálci a všeznalí odborníci měli názor jasnej ještě předtím, než film vůbec viděli. Co bych taky čekal jinýho. Já pro změnu držel hubu a čekal, až se na film podívám sám. A musím říct, že jsem byl překvapenej slušnou filmařinou, která ale byla zasazena ne do antického Říma, ale do antického Říma upraveného Američany. Ale já to překousnu. Líbili se mi herci, líbil se mi příběh a hlavně se mně líbila druhá půlka filmu, která z prostředí udělá totální peklo. Ve svém oboru tak Andersenovi nemůžu nic vytknout, tohle je prostě přesně to, co jsem od něj čekal a co jsem si také parádně užil. ()
║Rozpočet $100miliónov║Tržby USA $23,219,748║Tržby Celosvetovo $117,831,631▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $3,234,775║ Tržby za predaj DVD v USA $3,954,773║ przniteľ Anderson si urobil klon Gladiátora, Tróji s Rozpútaným peklom, rovnako tak sa skopírovali aj nejaké tie hudobné motívy z historických filmov, nechápem investorov ktorý dokážu na tieto jeho béjkoviny investovať $100miliónové rozpočty, prvoplánový príbeh, rýchli a zlý strih pri akčných sekvenciách, ešte triky ako tak v pohode,... ale dohromady opäť nemá čo film ponúknuť, obsadenie tiež na zamyslenie, rozbeh ušiel ale dojazd dorazil /40%/ ()
Když nejdivočejší z režírujících Andersonů naládoval mušketýry do létajících vzducholodí, byla z toho celkem vítaně přepálená akční komedie, která by klidně unesla pokračování. Místo toho ale bohužel dostáváme katastrofický (neplést s katastrofálním) mix Gladiátora a Titanicu, na který se zbytečně mrhalo časem a penězi. Výsledek je totiž očekávaně tupá blockbusterová šlichta, kterou humor ani dobrodružství nespasí. Proč? Protože tu prostě nejsou. Anderson se totiž neobratně pokouší o vypjaté historické drama, které pochopitelně osciluje mezi směšnou televizní fraškou a béčkovým akčním výplachem, v němž je sice spousta sekání a padání, ale nezajímá vás byť jediná postava. Ještě že má scénář docela koule, příběh kvapně ubíhá a v poslední třetině se všechno velikášsky digibortí. I tak se ale Pompeje těžko škrábají do ultraklišovitého průměru, který si zvráceně užívá tak maximálně Kiefer. Proto je velká škoda, že ho zabíjí podivný dabing. S Trojanem by celé určitě bylo o třídu "lepší"! ()
,,TO JE TA HORA. JEDNOU ZAČAS ZABURÁCÍ.“… /// Mezi zápasy gladiátorů, rodící se láskou otroka a bohatý slečinky, spoustou neutrálních keců vyplňující děj, se zachvěla země. Poprvý, podruhý… ,,MUŽ JAKO ON, SI NEZASLOUŽÍ UMŘÍT V ARÉNĚ“ Přesně tak, dlouho vítězí ta neutrálně (lehce) romantická poloha nad jednoduchou krvavou podívanou. P.W.S. Anderson dělá ze zkázy Pompeí sopečnej Titanic. Všichni, jenž si troufli doufat v zábavnou (třebaže bezduchou) akční jízdu, nebo aspoň v historickou kravinu plnou soubojů a sopečný zkázy, zřejmě potupně vrhnou. ,,NECHCI STRÁVIT NAŠI POSLEDNÍ CHVILKU NA ÚTĚKU…“ Takže do trenek šáhnou jen nenapravitelní romantici. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Vždycky jsem se chtěl s Karlem Burešem mrknout na zkázu Pompejí. 2.) Thx za titule ,,.Bac. a Araziel“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR ne AKCE *** NAPĚTÍ * ()
Takhle zmrvit film! A já se tak na film těšil. Panebože, ještě že jsem na to nešel do kina, asi bych se oběsil. Čekal jsem více katastrofický film a ne 40 minut do konce padající kamení a polorozbořené budovy. Takové efekty umí i THE ASYLUM. Navíc, historické filmy nesnáším.....Ještě ať mne zklame Noah a už opravdu skočím pod vlak.... ()
// Distribútor: TriStar // Počet premietajúcich kín v USA: 2,658 // Otvárací Víkend v USA: $10,340,823 // ()
I přes pár nedostatků, které film má, jsem si Pompeje překvapivě velmi hezky užil. Nahoru to táhne velmi sympatické love duo a impresivní vizuální efekty, které měly šťávu. Tempo je slušné, od začátku se něco děje, nechybí fighty, které sice trpí nedostatkem krve, ale přesto mě zaujaly a závěrečný 40 minutový chaos se Andersonovi velmi povedl. Bavil jsem se. 70% ()
Slátanina.. Plusové body dostává John Sníh, Trinity a titulní píseň :) ()
Když jsou lásky či motivace hlavních postav tvořeny jediným dialogem či průhlednou situací, nepomůže ani excelentní casting. Kit, Kiefer i Adewale se mohou přetrhnout, aby svým šablonovitým figurkám dodali alespoň trochu svěžesti, ale daří se to vždy jen na tak dlouho, než jim scénář vloží do úst další jednovětné doznání. Po velezábavných Třech mušketýrech jsem čekal, že bude Andersonovi další výlet do historie náramně sedět, ale i přes souboje, koně, destrukci nebo lávu Pompeje mnohem víc uspávají než baví. ()
// Tři dokonalé hvězdičky za .. vlastě jenom jednu dokonalou Emily Browning. Fajn, ten uřvaný Sutherland taky nebyl špatnej (aneb přehrávání je taky výkon) a slušnou destrukci. Teď mám chuť vidět toho Noeho. ()
Nechapu, proc se musel Anderson srat s nejakym pribehem o zamilovanym gladiatorovi a pomste za vrazdu rodiny, velkoleposti to beztak na Gladiatora nema a ac jsou souboje docela pekny, precejen serialovej Spartakus je naprosto jina uroven. Navic kazdej beztak ceka, az se o slovo prihlasi sopka. Kdyby aspon ten Harington za neco stal, neda se mu sice uprit, ze si zamakal ve fitku, ale stejne oproti jinejm gladiatorum je to takovej chcipacek, navic absolutne bez charisma nebo hereckyho nadani. Ne ze by me ty prvni dve tretiny vylozene nudily, Anderson dokaze natocit zabavnej film, ale zaver je daleko lepsi, zdemoluje se komplet vse za podpory solidnich triku a kdyby to takhle bylo uz od zacatku, mozna bych uvazoval jesli ne o 5, tak urcite o 4*. ()
Až se zase jednou rozhodnu zvýšit svou kondici, tak se vydám pěškobusem v řetězech z Londýna do Pompejí, zchladím svými hláškami dvoumetrového černouška, zkrotím koně, taky jednu ušatou urozenost a pak už zbývá jen rozsekat tekoucí lávu na vyvřelé čtverečky. Milo na to asi taky měl, ale ten Vesuv se asi rozzuřil víc než mu scénář předepsal a tak to dopadlo přesně tak, jak to dopadlo. Mně to tedy bylo jedno, protože megalomanský happy end doprovázený standing ovation důrazně vyžaduji pouze u devětadevadesáti filmů ze sta a tady to bouchalo natolik světově, že se mi po vizuálních orgiích kolem hlavy zatočily tři hvězdy. ()
Neskutečně stupidní příběh, kterému nasazuje korunu český dabing ("TOHO KONĚ TO BOLÍ!") je protkán celým filmem. Místy to pobaví, jindy otravuje. Např. potěší rozhovory dvou hlavních gladiátorů v cele, které mají nepopíratelný erotický podtext. Člověk by už už čekal, kdy se rozhodnou, že nejlepší způsob, jak oslavit poslední den (a noc) svého života je si ho navzájem zběsile vykouřit. Na druhou stranu postavička Kefíra Šutrlenda je již tisíckrát ohraná karikatura slizkého záporáka. Místy mi díky ní film vlastně připomínal seriály jako Herkules... Co filmu zajišťuje třetí hvězdičku je poslední megalomanská půlhodina, v které se zničí a rozboří úplně vše, co bylo pro film postaveno. Efekty se docela povedly... 5/10 ()
Doufal jsem, že to bude něco jako Tři mušketýři, tedy svou přepáleností zábavná blbina na spláchnutí, ale bohužel - byla to jenom nuda. Opravdu jsem chtěl být naladěný na Andersonovo nadšenecké plácání, ale nedokázal jsem to. Pravou podstatu tohohle filmu však odhalil až Johnn333, když si všimnul, že jediný, kdo přežil zkázu Pompejí, je kůň, tudíž tento film musel vzniknout podle jeho pamětí... ()
Nadšené reakce, objevující se (ne tak) paradoxně v umělecko-auteurských kruzích (např. Notebook/MUBI), mě přiměly očekávat od Pompejí málem Andersonův magnum opus, ale k nekompromisnímu designu Resident Evil: Odplaty má tenhle film bohužel celkem daleko. Je pravda, že mizanscéna tady získává na důležitosti jako jeden z určujících prvků snímku, který v kontrastu pracuje s naprosto jednoduchým (byť ne zcela primitivním) vyprávěním. Stejně důležité jako postavy je tady prostředí, ve kterém se nacházejí. Film to nejsilněji signalizuje na samém začátku, kdy vystřídá několik různých lokací (aréna, les, pole) a vždycky postavy snímá v zadních plánech skryté za nejrůznější přírodní nebo architektonické překážky - trávu, stromy, mříže apod. Ke konci se zase ke slovu dostává očekávaná totální destrukce, která pak ovládá obraz zase trochu jiným způsobem - nicméně postupně se stává zcela dominantní, což určitě bylo ještě mnohem patrnější na plátně v 3D. _________ Pompeje jsou nicméně zajímavé interpretačně, kdy jde o ukázkový, přímo vzorový příklad apokalyptického filmu, který do krajních mezí dovádí Žižkovu ideu "dokážeme si spíše představit konec světa, než sebemenší změnu v kapitalistickém systému." Katastrofa tady doslova plní zrovnoprávňující funkci, která je ve filmu spojovaná s bohy, ale jde přitom jednoduše o manifestaci určitého společenského přetlaku, který se nemohl projevit jiným způsobem. Lidská revoluce tady není možná, je nutný zásah zhůry, ultimátní deus ex machina. Zároveň film opět ukázkovým způsobem potvrzuje, že dokonalá, nadčasová láska může vzniknout jenom v momentě, kdy čelí jistému konci - v tom momentě je najednou zachovaná navždy a její tragika spočívá v tom, že pokud by jí bylo dovolené žít šťastně a spokojeně dál, vyprchalo by z ní postupně všechno, co ji definuje. ()
Reklama