Réžia:
Maximilian HultScenár:
Maximilian HultKamera:
Tommy LundqvistHudba:
Hans LundgrenHrajú:
Simon J. Berger, Lia Boysen, Moa Gammel Ginsburg, Lars Lind, Erik Lundqvist, Anita Wall, Elin Petersdóttir, Maximilian Hult, Torsten Wahlund, Larry Gevirtz (viac)Obsahy(1)
Sedmadvacetiletá Lou netušila, že má ještě prarodiče. Když jí matka sdělí, že její dědeček právě zesnul, racionálně uvažující a odměřená dívka se vydá na jeho pohřeb. Po setkání s babičkou Fridou se rozhodne na venkově zůstat. Dokonce se začnou trochu mírnit projevy její sociální fobie, psychickou vzpruhu ale bude potřebovat především Frida, jež se se ztrátou životní lásky vyrovnává těžce a netradičně. Romantická tragikomedie lehce poťouchlým okem sleduje mezilidské vztahy a bez zbytečných kudrlinek se hlásí ke svému žánru. Maximilian Hult coby debutující režisér i scenárista dokazuje obratné vyprávěcí schopnosti se smyslem pro detail. (Febiofest)
(viac)Videá (1)
Recenzie (31)
Křehká Lou vůbec nemá ponětí, že její prarodiče žijí, matčin dávný spor s rodiči přešel ve dvacetileté odloučení a teprve náhlé dědečkovo úmrtí rozkryje karty. A právě to přiměje Lou k prvnímu samostatnému krůčku, odjíždí bez doprovodu na dědův pohřeb a navštívit babičku. Ta je příjezdem vnučky nadšená, přivítá ji ve svém domě s otevřenou náručí a srdcem na dlani, ač sama hluboce zraněná nečekaným odchodem milovaného muže. Lou den za dnem poznává nové lidi, nové prostředí a pod babiččiným laskavým dohledem zvládá obtížnou situaci výrazně lépe než kdy předtím. A já otevřeně přiznávám, že jsem si introvertní a zřejmě autistickou Lou zamilovala od první chvíle. Její problém s vyjádřením emocí, s fyzickým kontaktem s cizími lidmi, byť jen pouhé podání ruky či objetí, mi byl více než srozumitelný a vnímám jej jako životní potíž a překážku "běžného" bytí. Tenhle malý kouzelný filmek o tom, co slůvko domov znamená a jaké podoby může mít, je mému srdíčku blízký. ()
Klasická líbivá festivalovka aneb "filmeček" u jehož podbízivosti a dějové systematičnosti se mainstreamová část festivalového publika radostí buší do kolen. A po zhlédnutí se tváří jako kdyby právě ztratili svou poctivost, inu stejně jako naše umaštěná a veskrze "velmi sympatická" hrdinka, která svého evidentně prvního junáka pustila do svého klína v sedmadvaceti letech. K tomu nesympaticky otravné děcko, ke vší hrůze ryšavé a otylé, hledající "smysl" svého dětství. A žalem zmírající stará mama pronášející plytká moudra o životě ve snaze najít svým "zatoulaným ovečkám" směr v životě. Sebelítostivé postavy bez osobnosti. No děs... Navíc vizuálně zcela nenápadité a nezajímavé. ()
Mně tam se všemi bylo tak fajn, že by mě nemuseli dlouho přemlouvat a já bych sedla na cokoliv a nebo do čehokoliv a jela tam za tou nesourodou čtveřicí osůbek hned. Bylo tam nahozeno několik bolístek, které možná v určité míře trápí někdy každého z nás. Já se tam také našla, částečně v Lou, částečně v Tomovi a co se týká Fridy, tak jsem zažila úplně stejnou posloupnost, způsobenou smutkem u svých prarodičů. A mezi nimi pendloval sympatický Henrik, ovšem srdce ho táhlo pouze jedním směrem. Křehký, místy míně úsměvný film se dostal na to správné místo v mém srdci a já neváhám s hodnocením ani sekundu. Mé díky patří určitě i evulience3 za titulky k takovým filmům, co jsem zatím měla možnost vidět. ()
Stačí aby mal niekto problém s komunikáciou a vytváraním sociálnych kontaktov a už je tu problém, a divili by ste sa aký veľký... Myslím, že z tohto pohľadu mala Lou veľké šťastie, že stretla takého chápavého a hlavne trpezlivého chlapíka. Nie každý má v živote také šťastie, a preto sú väčšinou takýto ľudia braní za večne zamračených podivínov, no pritom to tak vôbec nemusí byť. Na prvý pohľad obyčajný príbeh zo života, no zato veľavravný. A mne ulahodilo aj krásne prostredie chladného Islandu. 85/100 ()
Obyčejný romantický sladkobol zneužívající k útoku na city Aspergerův syndrom. Sociální fobie uvedená v obsahu je zcela mimo. Stačí-li vám jen povrchní nástin toho, co tato porucha obnáší, jste vyznavači červené knihovny a SPOILER: máte rádi dobré konce, rozhodně po Domovu sáhněte, přes veškerou jalovost škodí v rámci "žánru autistických filmů" pořád míň než Rain Man. Na skutečně pravdivého Aspergera ale mrkněte na tohle ()
Galéria (20)
Zaujímavosti (2)
- Film získal na Febiofestu 2014 cenu Grand Prix a odměnu ve výši 5 000 eur . Dalších 5 000 eur věnoval festival na podporu distribuce filmu. (morgos)
Reklama