Réžia:
Tecuja NakašimaKamera:
Šóiči AtóHrajú:
Nana Komacu, Kódži Jakušo, Satoši Cumabuki, Džó Odagiri, Fumi Nikaidó, Ai Hašimoto, Miki Nakatani, Munetaka Aoki, Džun Kunimura, Asuka Kurosawa (viac)Obsahy(1)
Fudžišima Akikazu je bývalým detektivem, nyní je z něj ochlasta, který nežije se svou rodinou. Jednoho dne mu ale jeho bývalá žena volá, že jejich dcera Kanako, výborná studentka, zmizela. Fudžišima se rozhodne, že tomu přijde na kloub a začne po Kanako pátrat. Jenomže odhaluje až šokující pravdu... (Zíza)
Recenzie (26)
Už v předchozím Kokuhaku se Nakašima pokusil zprznit výborný námět množstvím zbytečných počítačových efektů. Tehdy se mu to ještě nepodařilo, tady už byl podstatně úspěšnější. A opět měl k ruce skvělý námět - tentokrát o potem, krví, chlastem a fetem zapáchajícím psisku, které zjišťuje, že jím léta zanedbávané štěňátko byla vlastně zmije klikatá. Že Nakašima využívá retrospektivní formu vyprávění prostřednictvím flashbacků, bych mu ani nevyčítal, nějak jsme se museli dozvědět, jaký mělo to hádě život. Jenže když se některé záběry (včetně animevložek) opakují ve filmu asi dvacetkrát, začíná mít běžný divák pochybnosti o režisérově příčetnosti. Navíc tam proteče větší než malé množství krve, ale to vlastně vůbec nevadí, protože ti, co žít mají, samozřejmě přežijí, neboť mají opravdu tuhý kořínek. Ne, vůbec to není to špatný film, ale hodnotil bych ho asi lépe, kdyby s horším námětem dokázal režisér vyprodukovat alespoň toto. Tento námět to množství různých srandiček vůbec nepotřeboval, naopak by bez nich byl mnohem syrovější a uvěřitelnější. 50% ()
Agresivní a efektní tříšť obrazů,animované vsuvky a skoky v čase, které nakonec dávají jakýsi smysl.(50%) ()
Přehnaně zmatený, přehnaně násilnický, přehnaně psycho. Vše zbytečně. Akikazu protivnej. Potoky krve tu nic nezachrání. Jako normálně zpracované krimi by bylo super a to pro dobrý příběh, zápletku i závěr. Toto provedení mě neupoutalo. ()
Dřepěl u baru skryt v ironickém oparu. Ten využil jako ochranu a pro pálenky flašku předhodil nám frašku? Či za čisté vody nálev nabídl nám nadhled? Kawaki sráží výkon hlavního protagonisty. Body mu nahání "výtvarná stránka" (tedy v podstatě opak režisérova předchozího díla) - luxusní "kýčovitou lollipop-party" zlaté mládeže považuji za jeden z vrcholů řemesla. Též musím pochválit Satoshi Tsumabukiho jako padoucha ve stylu Jokera a Ai Hashimoto, jejímuž buddy vztahu s zoufalým tatíkem měl být věnován přeci jen delší úsek pásky. ()
Strašně zmatený film, kdy retrospektivní dějová linka se nám má snažit osvětlit, co a jak se zrovna děje...no nakonec nám o současnosti prozradí prakticky hovno, jelikož skoro všichni z minulosti jsou už mrtví. Takže nám nezbývá nic jiného než sledovat násilnického, schizofrenního Kódžiho Jakuša, který nejen, že mě neuvěřitelně sral (opravdu si umím představit jen málo odpornějších a více nasírajících postav), ale na stopy při svém "vyšetřování" přicházel v podstatě nahodile, bez ladu a skladu. Je dost možný, že ve filmu je hlubší smysl, ovšem v mém případě asi nebyla šance ho najít. Dokonce kvůli tomuhle filmu snad zvýším hodnocení i Kokuhaku, protože to vyznění a zpracování je ve strašně hlubokém kontrastu. ()
Po Kokuhaku na nás Nakašima opět chrstl pořádku dávku depresivních sraček. Tentokrát v podobě v chlastu se utápějícího tatíka, kterému se ztratí dcerka s kterou však již řadu let nesdílí společnou domácnost. To co se zprvu jeví jako banální pátrání po náctileté obyčejný život mající dívce se postupem času mění v noční můru. Fotřík se začíná nořit do temného života vlastní dcery a jeho vlastní ultrasračkoidní mu v té chvíli může připadat jak dovča někde na Balearských ostrovech. Celý film je postavený na protínání minulosti s přítomnosti aniž by však byla narušena pevná konzistence příběhu, do toho všeho skvělý mix hudby, rychlé střihy a hypnotizující kamera. Jestli toto mělo být nastavené zrcadlo japonské společnosti, tak to je kurevsky pokřivený obraz. ()
Reklama