Réžia:
Takaši MiikeScenár:
Hirojuki JacuKamera:
Nobujasu KitaHrajú:
Rjúnosuke Kamiki, Sóta Fukuši, Hirona Jamazaki, Lily Franky, Nao Ómori, Acuko Maeda, Cutomu Jamazaki, Šóta Sometani, Mio Júki, Rjúhei Uešima, Kacuhiro Higo (viac)Obsahy(1)
Student druhého ročníku střední školy Takahata Šun si žije poklidným středoškolským životem do té doby, než jednoho dne ve třídě objeví panenka Daruma a nutí všechny přítomné studenty, aby se účastnili dětské hry na způsob Cukr, káva, limonáda. Jenomže ten, koho uvidí, že se pohnul, zemře. Šun absolutně netuší, kdo za tím stojí, a tak mu nezbývá nic jiného, než jen pořád vyhrávat a udržovat tak na živu nejen sebe, ale i svou kamarádku z dětství Ičiku. Nikdo z toho nadšený není, tedy až na jejich spolužáka Takerua, který vypadá, že si smrt svých spolužáků užívá. (Zíza)
(viac)Recenzie (15)
I přestože má Takaši Miike celkem pestrou filmografii tohle je zatím můj čtvrtej film co jsem od něho viděl. Zatím u mě jednoznačně vede Visitor Q(2001). Nejinak je tomu po shlédnutí tohoto filmu. Hned pár minut po začátku jsem si říkal, že je jasný kde seriál Hra na oliheň potažmo režisér a scénárista v jedné osobě Dong-hyeok Hwang čerpal inspiraci. Po dokoukání jsem se ze zdejších zajímavosti k filmu dozvěděl, že nejsem sám. Ikdyž sám režisér Hry na oliheň Dong-hyeok Hwang konspirace odmítl s tím, že pouze první hra ve filmu je podobná jeho show a že na konceptu pracoval už roky předtím, než v roce 2014 As The Gods Will vyšlo. Čert ví kde je pravda. Pro mě osobně je ale důležitější fakt, že jsem se u filmu bavil. Klasickej úlet, kterej dokážou vyprodukovat snad jenom japonci. 3/4 filmu zábava. Konec už je ale slabší. Hlavně jde o film, kterej nelze brát absolutně vážně. Pokud se divák dokáže odprostit od toho, že film nejede dle zajetých filmových stereotypů a dokáže tuhle japonskou taškařici alá Hra na oliheň brát s nadhledem pak je tu možnost, že se bude bavit tak jako já. Škoda té poslední čtvrtiny kdy už zábavnost začínala přecházet v nudu. ()
Tento film z Japonské kinematografie mě velmi zaujal a to pozitivně i negativně. Velmi si cením nápadu o vražedných hrách, podobně jako u seriálu Hra na oliheň (seriál) (2021). Mě osobně se tento styl a žánr líbí, ale do tohoto filmu to moc nezapadlo. Celkové mínění filmu by bylo i možná mnohem lepší, kdyby se tam nevraždili mladí studenti. Protože na rozdíl od již zmiňovaného seriálu ,,Hra na Oliheň´´ kde si každý dobrovolně vybral, zda se hry bude účastnit, ale zde NE!. Dále mi ve filmu neseděla celá pointa, ale možná jsem špatně vnímavý:-). Z filmu bych ubral trochu tu brutalitu a děti. Obecně kinematografie, kde se vraždí děti, podle mě moc nefunguje, ale někdo může mít i jiný názor. Můj finální verdikt zní, 3 hvězdy na zpracování a nápad a 2 mínusové hvězdy za některé za mě přehnané scény. ()
Takashi Miike je prostě můj favorit z režisérského hlediska, protože vždycky dokonale vystihne formu. Asi se už moc opakuji... ale tohle je další krásná ukázka. Na první pohled je vidět, že snímek vychází z mangy, protože Miike tomu všechno přizpůsobil. Stylizování, ujetost příběhu, ujetost brutality. Je to jen část delšího příběhu, ale i tak se toho děje hodně. Jen mi to stylem i smyslem dost připomínalo "Gantz". ()
Aboslútne guilty pleasure. Nekonzistentná hra s divákom o veciach, ktoré do značnej miery popierajú zdravý úsudok. Postavy sú postavené pred absurdné situácie, ktoré ešte podporujú digitalizované repliky slávnych detských hier. Do toho je tu tulák Boh, medializovanie útoku mimozemšťanov, ktoré s príbehom až tak nesúvisia a potom bizarná vyvraždovačka študentov, ktorá má sociálny presah a robí celé dielo zaujímavejším. Je tu kopec dejových zvratov, ktoré sú príjemne vítané, ale len za predpokladu, že prijmeme všetky bizarné pravidlá Miikeho hry. Tak iné až dobré. A pre mňa dvojhodinová zábava plná bizarných ale originálnych režíiných nápadov. ()
Děcka, děcka, pojďme si zahrát hru o přežití. Něco takového od tohle filmu očekával, Miike je všeuměl a každý žánr bez problému zvládne a školní survival už tu jednou byl "Aku no kyōten" a povedl se. Takže sem pevně doufal, že tenhle film, bude na stejné bázi jen s panenkou Daruma, s tím rozdílem, že bude dávat těžší a těžší úkoly. Ale Miike mně historicky prvně naprosto zklamal, to v tělocvičně ještě ušlo, ale zbytek ? Ten vyzněl naprosto do prázdna, lacině a divně, céčkové efekty a absence pořádného násilí, na jaké sem u Miikeho zvyklý. Bych ještě zvládl, ale herci kteří nedali do postav žádné emoce a navíc ani se nikomu v podstatě nešlo fandit. Nudné úkoly a nudnější záporáci, to rozhodně nezachrání. Tyhle věci srážejí film, na úplné dno. Miike tohle už nikdy ne, ještě u žádného z tvých filmů, sem se necítil takhle zklamaný a naštvaný. Proto raději Pazuru. ()
Reklama