Réžia:
Damien ChazelleScenár:
Damien ChazelleKamera:
Linus SandgrenHudba:
Justin HurwitzHrajú:
Ryan Gosling, Emma Stone, J.K. Simmons, Finn Wittrock, John Legend, Rosemarie DeWitt, Jason Fuchs, Sonoja Mizuno, Jessica Rothe, Candice Coke, Hemky Madera (viac)VOD (1)
Obsahy(2)
V Los Angeles, meste plnom nádejí a hviezd, Sebastian (Ryan Gosling) náhodou stretne Miu (Emma Stone) a spolu sa vydajú ďaleko za hranice stereotypu všedných dní – až do rozprávkovej krajiny splnených snov menom La La Land. Talentovaného jazzového pianistu a nádejnú herečku čaká vzrušujúce dobrodružstvo, ktoré sa ani náhodou nepodobá na ich skutočné životy. On už nebude musieť hrať po zastrčených nočných baroch pre ľudí, ktorí ho nepočúvajú a jej po jednom z mnohých neúspešných konkurzov konečne zavolajú, že majú pre ňu úlohu. Osud to zariadil tak, že spolu sa posunú tam, kam by sa jeden bez druhého nikdy nedostali. Sú bláznivo zamilovaní a ich cesta za šťastím práve začína... (Forum Film SK)
(viac)Recenzie (1 162)
Příliš málo muzikál či naopak až příliš muzikál. Těžko říci. V první třetině jde ještě o regulérní muzikál, kde jedno skvěle zrežírované hudební číslo na jeden záběr střídá druhé. Jenže pak se zpěv vytrácí a zůstává zaláskovaný (a vizuálně kochavě nádherný) hold technicolorové éře Hollywoodu a klasickému jazzu. Sice stále v podobě hudebního/tanečního filmu, ale nikoli muzikálu v pravém smyslu. Nebo naopak je tu písní přespříliš a úvodní třetina se měla rovněž obejít bez nich jako většina zbylé stopáže. Rozhodně to však mělo být o patnáct či dvacet minut kratší. Trn z paty tomu ovšem vytrhává hořkosladké "vždycky budeme mít malovanou Paříž" finále. Tam bych tomu odpustil první poslední. ()
Přišlo mi, že se snažili o romantický opus magnum, hrající na pseudonostalgickou notu, ale mě to nestrhlo. Starý filmy a jazzík jsou sice fajn propriety, ale to že je používáte neznamená, že je film kvůli tomu rázem dobrý. Nijak mě nenadchla jedinná písnička. Opravdu mne to bavilo jen když byl Gosling nucen hrát na Michal David klávesy, a Emma Stone (hraje skvěle) se mu vysmívala. A pak ještě ta jejich hádka. ()
Škoda že neměli třeba mobil nebo tak. ()
Prehypovany jednooky kral. A to, ze si npepamatuju ani jednu melodii hned co prestane hrat tomu moc nepomaha ()
Na film jsem se kouknul jen ze zvědavosti, protože má 14 nominací na Oscara. Bez toho zpívání bych se obešel a konec mne naštval. Ale chválím skvělé obsazení hlavních rolí a hudbu. ()
Ná-la-la-la-dovka, ktera vystihuje atmosferu hrisneho mesta Andelu. ()
Here's to the ones who dream. O tom, že továrna na sny umí všechno dát a nebo všechno vzít. O snech, které se dříve nebo později musí střetnout s realitou. A konečně o tom, že když někdo říká, že vás nikdy nepřestane milovat, je možné, že to tak opravdu myslí. Od prvního zveřejněného obrázku tančící dvojice jsem věděl, že Chazelle tentokrát točí pro takové, jako jsem já. A epilogem dokázal, že v La La Landu nechal značnou část srdce. ()
// Nevim, Chazelle umí točit, umí i psát, ale imho se neumí trefit do černého. Nebo to alespoň zatím nedokázal. La La Land je perfektním spojením hudby a obrazu, stejně tak jako srdceryvným příběhem dvou lidí, kteří to v životě neměli úplně lehké. Ani sladká Emma Stone a "proč nemůžu být jako on" Ryan Gosling mě ale za dvě hodiny nedonutili fandit jejich vztahu tolik, jako se to třeba povedlo podobnému páru z 500 dní se Summer. Konec byl působivý, o tom žádná, dokonce i ta slza po menším citovém vydírání ukápla, jenom to prostě necvaklo tolik, jako jsem u podobných pecek zvyklej. A necvaklo to pro mě už ve Whiplashi, takže se prostě musí jednat o systémovou chybu, se kterou nic nezmůžu. Nicméně soundtrack JE naprosto BOŽÍ a musel jsem si ho ihned po odchodu z kina stáhnout do telefonu a poslouchat cestou domů, před spaním a zítra cestou do práce, jinak bych to asi nedal. Předpokládám nějaké fatální srdeční selhání nebo něco, takže to nehodlám riskovat. Anyways, La La Land - 9/10 ()
„Nikto mi nebude hovoriť, čo mám robiť.“ – „On ti to práve povedal.“ – „Lebo som mu to dovolil.“ Whiplash mi moc nesadol, no hoci je La La Land od rovnakého režiséra, je o džeze a o jeho prispôsobovaní sa dobe/novému/mladému publiku (čo ozaj nie je moja srdcová téma), bavil ma nový film Damiena Chazelleho o čosi viac. A to pritom muzikály nijako extra nemám v láske a Emma Stone mi nikdy nebola ktovieako sympatická. Atmosféra je príjemne retro, odpovedá tomu aj výprava, kostýmy... Ryan Gosling je švihák a fešák a cameo tu má aj tradične podarený magor J.K. Simmons. Žiadna z tanečno-speváckych scén ma nezasiahla, ale musím uznať, že mnohé z nich sú kvalitné, len to skrátka nie je moja šálka kávy (to o hviezdach alebo o tete z Paríža). No veľmi veľa tomu dáva fajn vzťah ústrednej dvojky a realistický a preto silný koniec. 20% navyše za to, že sa to veľmi páčilo pani manželke. A za koniec. Každopádne, Ryan už v minulosti hral vo vydarenejšej romanci. Vy viete, v ktorej. ()
Dvě hodiny jsem zářil. A šel do toho s tím, že nemám rád zdlouhavý nablýskaný tanečky a zpěvy na playback, jazz se mi zatím neotevřel, Crazy Stupid Love je moje nejoblíbenější vztahovka-komedie a v případě Goslinga jsem už delší dobu skoro gay. Tohle mi dává pobrat titulky typu muzikál i pro ty co neradi muzikály, triumfuje talentem, lehkostí a chemií své herecké dvojice jako páru snílků, hraje s divákem a užívá si samo každou vteřinu, předvede geniální poslední roční období neboli "Epilogue", světí starý Hollywood a prostě ukazuje proč je film tak krásný magický médium. S každým to nehne, já jsem zůstal hrdě učarován - snímek roku, možná klidně let. A první, na který jsem šel 3x do kina v rámci jednoho týdne. A happy end nebo ne, tak nejvíc povznášející film, co znám. "It's a beautiful combination of an homage to the past and something entirely new." (NPR) P.S. moje "svatá trojice" L.A. spolu s Once Upon a Time in Hollywood + Babylon ()
"Ať si do mě život buší, on se unaví. Pak mu zas ukážu." Já jsem tedy brilantní zpěvák, kterej dokáže svým patrně tenorem vyděsit jakékoli množství demonstrantů a zahnat je na zoufalej útěk do uranovýho dolu. Proto si dovolím hodnotit pěvecký výkony hollywoodských kolegů a musím uznat, že se se mnou nemohou měřit, protože ti by svým kuňkáním nezahnali ani veverku do lesa. Nicméně se to o něco lépe poslouchá a i když jsem se v průběhu filmu cítil býti tradičně obalamucen oscarovým pozlátkem, tak musím uznat, že Mia na konkurzech, Sebastian v popovým balení a závěrečnej kýčovitě pestrobarevnej alternativní konec mě hodně pobavili. ()
La La Land je sebestředný anachronismus, který se úporně snaží udělat ze svého "být mimo realitu" přednost natolik, že i u toho jazzu se tváří, že to byla odjakživa bílá muzika. Bože za co!? ()
V tomhle žánru se už hodně dlouho takhle nezadařilo. Sama nechápu, v čem je to kouzlo a kde se bere ta lehkost, která jiným většinou chybí. Ani si nedokážu představit, jak těžké musí být odhadnout tu hranici mezi genialitou a kýčovitostí hudby ve filmu. Z toho jde fakt cítit talent. A Ryan s Emmou po boku si to tam sázel, jako kdyby se pro tu roli narodil. 4,5* ()
Asi nikdo nepochybuje o tom, že hlavní představitelé filmu na něm odvedli pořádný kus práce, ale to samotné ještě nezaručuje, že film bude dobrý. Tedy on je dobrý, ale ne výborný. Cítím z něj určitou robotickou snahu o lov ocenění. Zatímco Whiplash byla osobitá a undergroundová slast, která se stala velkolepou až prostřednictvím své prvotní skromnosti, La La Land dává své přednosti příliš na odiv. Tváří se jako spasitel žánru, předstírá, že přináší love story, která tady ještě nebyla, ale z mého pohledu jí chybí, ehm, srdce? Nepochybně se jedná o kvalitní počin, ale pro mě není víc, než docela fajn biják na jedno použití... 7/10 ()
OK film. I když veškeré jeho kvality spočívají v samotném rozhodnutí takový film udělat (a v obsazení sympatických herců do těch nesympatických rolí), plus ve vykrádání... tedy pardon... ve "skládání poct" muzikálové tradici. Nikdy ve výjimečnosti, nápaditosti nebo překvapivosti zpracování. Vlastně je trochu překvapivý - tím, jak moc vypadá přesně tak, jak jsem si ho představoval. Snad až na nepříjemnou rychlost, která mi nedovolovala se napojit na postavy. Nálady ubíhají rychleji než dny v týdnu (natož roční období - proč vůbec tuhle prvoplánovost vytahovat, když se jí nakonec ten film ani nedrží?) PS: Muzikál bez jediný zapamatování hodný skladby? Docela fail. ()
Ojedinělý film. První polovina je hodně muzikálová. Všechno tančí, zpívá, bliká, dobře se na to kouká ale přesto jsem balancoval někde mezi uměním a nudou. Hold nejsem úplně muzikálový typ. Film ale pozvolna dospěje do příjemné, na dialogy velmi chytré druhé poloviny, ze které přímo srší romantika a cit. Ústřední dvojici to náramně sluší a svým charismatem vás prostě baví a vy už jen nehnutě sedíte a užíváte si tu nádheru aby vás pak závěrečná 15 minutovka totálně "dodělala" a vy spokojeně se slzičkou v oku odcházíte ze sálu. Jo, tenhle film si toho Oscara zaslouží ;) 95% ()
Po nadhodnocovaném, exhibicionistickém Whiplashi se u mě Chazelle plně rehabilitoval. Pokud La La Land byl tím, k čemu doteď směřoval (debut Guy and Madeline on a Park Bench by o tom vypovídal), pak je všechno odpuštěno. Bál jsem se, jak to bude s tím záměrným amatérismem a autentizací, ale podle mě to funguje výborně - třeba vypadávání z role při společném zpěvu u piána, které by se jindy dostalo až na DVD/Blu-ray do gag reelu, je fakt kouzelné. Zároveň se to pod roušku "nezávislého" pojetí muzikálu nijak nerozpadá, ale naopak to má precizně načasované vyprávění a skvělou kameru a střih. Popravdě nevím, co proti tomu kdo může mít, pokud není zapšklý cynik nebo úhlavní nepřítel jakýchkoli muzikálů. Po velmi dlouhé době hollywoodský film, na který bych s chutí šel do kina několikrát po sobě - takovouhle ryzí dávku dopaminu jsem od továrny snů nedostal ani nepamatuju. ()
(1001) Ty brďo, kde jsou ty časy, kdy jsem si myslela, že Ryan Gosling by mohl být nejtalentovanější lídr svojí herecké generace. Inu, jsou přesně deset let a více zpátky. Možná, že by pořád mohl být, kdyby neměl úplně prapodivnou ruku při vybírání svých projektů. Z jeho projevu se úplně vytratilo spektrum a hloubka, za kteréž jsem ho milovala už od časů malých nezávisláků jako byl Svatý boj, ale i umělecky neambiciózních trháků jako Vzorec pro vraždu. Emma Stone mi zase připomněla jednu sekvenci z Lynchova Mulholland Drive. Tam je hlavní hrdinkou rovněž herečka připravující se na konkurz. Divák ji vidí, jak se připravuje u sebe v kuchyni se scénářem a legračně teatrálně svůj part přehrává a nezvládá. Potom ale přijde na konkurz a vysekne tak přesvědčivě soustředěný, vyzrálý, intimní výkon, že všem spadnou čelisti a roli okamžitě dostane. Emma Stone v mých očích během celého La La Landu nepřekročí tu fázi zkušebního přehrávání v kuchyni. Možná je to tím, že během všech svých emocionálních plot pointů musí zpívat místo skutečného hraní, ale když to tak režisér chtěl, tak měl najmout herečku, která by i v té pěvecké poloze vypadala jako ryba ve vodě a nikoliv jenom jako někdo, kdo to několik měsíců dřel. Navíc mi i přišlo, že se milenci svým hereckým pojetím poněkud míjejí, Stone se to snaží brát přes komediálnost a sebeshazovačnost, zatímco Gosling zůstává celou dobu smrtelně vážný. Jejich společné scény, i ty, kde mají být zamilovaní, mi přijdou jako nervózní rozmluva mezi lidmi, kteří se skoro neznají a mají strach o něčem začít mluvit doopravdy do hloubky, aby se před tím druhým neztrapnili. Chybí mi mezi nimi chemie a intimita, společné taneční choreografie mi přesvědčivý důkaz o lásce nedokážou nahradit. A co vůbec nechápu je poslední scéna, která jako by dokazovala, že za těch několik uplynulých let se ani jeden z nich duševně nikam neposunul a že její manželství a mateřství pro ni neznamenají vůbec nic, protože by to během vteřiny vyměnila za nějakou fantazii, o které sama tvrdila, že nemůže fungovat. A jestli někde platí ta klasická muzikálová výčitka "normálně přece lidé nezačnou jen tak tančit a zpívat", tak pro mě je to tady. Kdyby to byl alespoň unikátní způsob komunikace mezi nimi dvěma, ale film začíná tanečkem cizích lidí, co s následující love story nemá nic společného a připravuje nás tak jenom na cvičení v samoúčelnosti. Dějové věci se řeší většinou v dialozích (a to je můj nejméně oblíbený způsob řešení věcí) a zbytek složek je od nějaké funkčnosti více méně oddělen. Navíc mě mate, proč mají písně smutku a znechucení stejný drive jako písně jásání a radosti. Kdybych chtěla opravdovou aktualizaci klasického hollywoodského muzikálu, pustím si znovu Tanec v temnotách, kde se používá nostalgický obdiv a moderní pohled s formálním experimentováním k vytvoření něčeho nového a radikálního a kde hudba a tanec představují skutečnou komunikaci mezi postavami a nikoliv výplň v čase, kde se nic jiného neděje. A kdybych chtěla film, který se odehrává ve filmovém studiu a s nadhledem vzdává poctu "zlatým časům" a alespoň chápe, co všechno se mezi zlatými časy a dneškem odehrálo se světem a s kinematografií, tak si pustím Coenovic Ave, Caesar! La La Land podle mě může fungovat pro diváky, kteří po filmu nechtějí nic jiného než prostou zábavu (a kteří nemají vyhraněný hudební vkus), ale už ne pro někoho, kdo je alespoň částečně obeznámen s historií filmu a má nasledované nějaké klasiky a nějaké revize klasiků. Udělovat tomuto filmu ceny a označovat ho za milník mi přijde scestné. -"How are you gonna be a revolutionary if you're such a traditionalist?" () (menej) (viac)
„Chceš zůstat na další?“ - „Ne, měli bychom jít.“ Chazelle si u mě Whiplashem nasadil laťku pořádně vysoko a…nezklamal mě! Technická stránka je vypiplaná, příběh dostatečně nosný, herecké duo sehrané. Snímek se může plně opřít o skvěle zvládnuté žánrové pilíře jako taneční choreografii, chytlavou hudbu (těch písní je tu sice přehršel, ale hned několik bylo opravdu výrazných) a v neposlední řadě nevtíravý zpěv. A když už jsem u té otázky žánru…pro někoho byl ten přechod od muzikálu k hudebnímu filmu hůře přijatelný, mně ovšem přišel až překvapivě plynulý, a to kvůli změně nálady a atmosféry snímku. A přestože se film pocitově překlopí, úsměvné, zábavné, smutné i niterné scény se střídají až do výborného konce. Na rozdíl od Whiplashe jsem sice nebyl tolik stržen (příběhem či rytmem), ovšem nechal jsem se postupně okouzlit, řádně dojmout (!) a tuhle neobyčejnou podívanou si užil na 5*. „Nevyhazujte mě.“ - „Je konec! Je mi líto, Sebe.“ - „Jsou Vánoce!“ - „Ano, viděl jsem výzdobu. Hodně štěstí v Novém roce.“ ()
Příjemné a oslňující ve schopnoti být starosvětsky zasněné a přitom moderní s prstem na tepu doby. Nějak ale odmítám milovat film, který svou stylizaci a vyvrcholení kompletně krade. Chazelle vděčí Demymu za většinu kouzla, škoda, že ho za něj budou mnozí až přehnaně adorovat. ()
Reklama