Kamera:
Moira DemosHudba:
Kevin KinerHrajú:
Steven Avery, Bill Clinton (a.z.), Larry King (a.z.), Kathleen Zellner, Nancy Grace (a.z.), John WolfeVOD (1)
Série(2) / Epizódy(20)
Obsahy(1)
Tenhle thriller o skutečných událostech, natáčený po dobu 13 let, sleduje nevídaný příběh dvou mužů obviněných z děsivého zločinu, který možná ani nespáchali. (Netflix)
Videá (1)
Recenzie (125)
1. série: Trochu zajímavý způsob toho jak ukázat příběh vraha. Byl jsem zatažen hned několika způsoby, jeden z nich spočíval v tom, že seriál vše dokumentuje do dlouhých deseti dílů, kterou jsem vskutku podrobné, někdy spíše ale až úmorné a jednoduše nudné. To vše se kombinuje do toho, kdy ale stále sledujete jak se vlastně celá tato záležitost vyvine. Zajímavé je, že vlastně do dnes nevíme jaká je pravda. Další věc, která mne nicméně zarazila byla ve stylu zpracování, jelikož nevím jestli já jsem jenom slepý nebo jestli šlo o záměr, ale i když se jedná o seriál z roku 2015, vypadal spíše jako kdyby se točil někdy v 90. letech. Spíše jde i o tom princip, že jednoznačně to vypadalo, že se netočil v roce 2015, ale to by bylo samo o sobě těžké říci. Po tom všem, co je zde za sebou, se člověk stále musí divit. Jsem docela zvědav čemu se bude věnovat "nová" druhá série. 2. série: Druhá série pro mne začala velmi příjemně. Až nečekaně. Člověk se snadno nechal zlákat novou vervou, novými důkazy a podobně. Ony pokusy hokusy docela zafungovaly. Ale co z toho dál? Dramaturgie a zajímavý formát klesá jako IQ voliče SPD po každém prohlášení Okamury. Brzy se tímhle tempem dostaneme do bodu, kdy vidíme nějaké zbytečné paběrkování, záběry Steveho pracujícího otce a jeho matky, která bere prášky a nedokáže už ani chodit. Dobrá, zajímavé... ale k čemu to jako má být. Je to těžká zabijárna času, která má děj natáhnout na deset dílů, aby to mělo "obsah" a tím to končí. Dramaturgie na úrovni letiště Schiphol, kdy se prokazuje a dokazuje, že méně je někdy více. To nic nemění na faktu, že doufám v pokračování příběhu. I když asi ne zrovna ve formě tohoto seriálu. Ale bylo by zajímavé se dozvědět jak to celé jednou dopadne. Když druhá série, která o tom měla být, tak ukázala velké nic. ()
Ako dokument ok, mrte rokov točený... Ale tá story mi viac razy skypila žlč. Však obviňme Hlúpeho Jana, a ešte lepšie: aj jeho synovca (ešte hlúpejšieho), aby sme prípad ukončili. Korupcia ani zaujatosť v polícii nemá čo robiť. Spravodlivosť a zákon sú rozdielne veci. to všetci vieme, ale zákon a jeho postupy by sa mohli k spravodlivosti aspoň približovať. Najviac ma zaujala a fascinovala tá Stevenova advokátka v druhej sérii. Zároveň nerozumiem, ako mohli jej uvedené vyvracajúce dôkazy ignorovať. Hanba USA! (Ja síce ako Slovenka nemám čo pi..vať, lebo tu máme veľa nespravodlivých káuz a korupciu v súdnictve tiež.) ()
Když čtete komentáře k tomuto seriálu, mrkněte se na datum, kdy byly napsány. Většinu nejpalčivějších otázek totiž vysvětluje hlavně druhá řada, která předkládá důkazní materiál a vyvrací tím dohady, které vznikly po odvysílání té první (tedy relevantní jsou komentáře od října 2018 a dál). Teď už je totiž víceméně jasné, že celý tento proces je hluboce vykonstruovaný a nedává smysl. Minimálně vůči Stevenovi, u kterého jsem přesvědčený, že to na něj někdo ušil. U Brendana je to složitější, ale souhlasím s tím, že jeho výpověd(i) jsou maximálně pochybné a nedávají smysl... Člověka tak neuvěřitelně štve umíněnost úřadů a jednotlivých příslušníků obžaloby, kteří evidentně ví, že to prostě posrali, ale nemůžou si dovolit, aby to někdo prokázal. Korunu tomu dává epizoda, ve které se ukazuje, že ve vraždě má dost možná co do-činění jiný člen rodiny. Síla pochopení, že Averyho rodina doufá v propuštění Brendana a Stevena, aby byli po dlouhých letech opět kompletní, a přitom je nejžhavějším kandidátem na podezřelého Brendanův bratr... No, prostě síla! Více k řešení v diskuzi. ()
Ze začátku se jedná o hodně zajímavý příběh a jeho vyprávění v seriálu je napínavé a těžko předpovídatelné. Postupně se vás snaží zpracovat tak, abyste si nebyli úplně jistí a minimálně těm několika prvním dílům se to v mém případě opravdu povedlo. Soudní proces je ale potom už poměrně zdlouhavý a místo 10 dílů se to krásně mohlo vejít do 6 nebo 7. Kromě natažené stopáže mi taky vadilo, jak se seriál záměrně nevěnuje důkazům, které stály proti Averymu. Neustále slyšíme o těch několika sporných částech případu, ale ty, které přesvědčily soud a snad i každého, kdo se nad tím trošku víc zamyslí, v seriálu téměř chybí. Z pochopitelných důvodů... jinak by se na stranu Averyho moc lidí podle mě nepostavilo. Rozhodně se nejedná o objektivní dokument. Z druhé série jsem viděl jen první díl a neměl jsem důvod se dívat dál... Celá ta teorie o tom, že Teresu Halbach někdo zabil zrovna, když měla mít schůzku s Averym a policie (nebo pachatel) potom její ostatky a důkazy narafičila kolem Averyho baráku a v jejím autě, tak aby to vypadalo, že to udělal Steven Avery, je prostě naivní a nedává smysl. A ty maličké dírky v celém případu nestačí na 20 hodinový seriál. ()
Galéria (7)
Fotka © Netflix
![Jak vyrobit vraha - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/404/160404126_67b2ba.jpg)
Zaujímavosti (4)
- Epizoda Důvěřuj, ale prověřuj (2016) seriálu Simpsonovi (od r. 1989) odkazuje na seriál Making a Murderer ve stylizované znělce smyšleného seriálu "Itchy & Scratchy". (vindaloo)
- Režisérka Laura Ricciardi využila pri natáčaní tiež skúsenosti zo svojej predošlej kariéry právničky. (WalterIK7)
Člověk rok sedí a málem mu kvůli tomu uteče tahle nesmírně sugestivní záležitost! Nebudu si na nic hrát, bulel jsem u toho jak malá děvka. Na tu bezmoc při sledování nikdy nezapomenu, protože je téměř hmatatelná a až s nechutnou precizností popisuje fungování americké justice. Jakmile se v Americe stanete obviněným, nejde pouze o nešikovné šlápnutí do hovna, nýbrž o artistický placák do žumpy. Přesně v ten okamžik totiž přestává pravda existovat. Už na ní nezáleží. Jako lacinou šlapku si vás přehazuje obžaloba s obhajobou a vy se během celého přelíčení prakticky nedostanete ani ke slovu, protože o vás už dávno nejde. Na jedné straně předražení advokáti honící se za senzacemi a na té druhé tlustý upocený zmrd s čtyřposchoďovým ovarovým podbradkem, který z pozice Ježíše káže morálku a znechucení nad vaší ohavnou existencí, a přitom si po nocích pokrytecky honí svého malého šulínka nad fotkami desetiletých Japonek v kostýmech My Little Pony. Vaše budoucnost je v rukách lidí, pro které jste pouhá práce, představujete jenom další otravnou šichtu u soudu, kvůli které nemohou jít odpoledne na sklenku Merlotu a masáž varlat. A až se tam obě strany dostatečně vyzvrací, o vaší vině či nevině bude rozhodovat porota složená z instalatéra, uklízečky, trafikantky, bezdomovce, invalidy, otylé hospodyňky s hnisavým abscesem v podpaží, bezzubé kartářky, podomního pojišťováka, youtubera, nezaměstnaného, krávy a debila. Těchto dvanáct kokotů se na pár hodin izoluje od okolního světa a svými exaktními znalostmi z psychodiagnostiky, genového inženýrství a hematologie rozhodují o tom, zdali jste tu prostitutku v keři u dálnice pobodali opravdu vy, nebo jestli to náhodou nemohl být někdo jiný, když vy jste v době činu zcela prokazatelně o stovky kilometrů jinde vykrádali banku. Tady porotce Džon Dejvis je sice expert na pivní lístky, ale pro dnešek už toho má opravdu dost, takže hlasuje pro ‚vinen‘ a Kejtý Sančézová to vidí némlich stejně, hlavně aby už mohla běžet s kámoškou do mekáče na řízek. Takže porota se vrací a na základě těch samých spekulací, ve kterých se topila obhajoba s obžalobou, nad vámi vynáší ortel. Ten se v okamžiku vyřčení stává slovem Božím a novou, státem posvěcenou, nezávadnou pravdou, kterou nelze jen tak zpochybnit. Pokud se nová pravda náhodou liší od té původní, zcela ignorované, tak máte holt smůlu. Někteří aktéři si možná nad miskou tvarůžků řeknou ‚ups‘ a vy už si to doživotí prostě nějak odsedíte, vždyť zase o tolik nejde. Po dvou dekádách nepřetržitého soužití se zdegenerovanými psychopaty se začnou vaše nároky na štěstí snižovat a za ohromný životní úspěch považujete už to, když vás po třech letech papírování přemístí z věznice, kde vám na oběd srali do talíře, někam, kde se do nich jenom lehce čůrá. A nakonec v devadesáti chcípnete na udušení velkým černým ptákem. Bohužel se nejedná o žádnou fantasmagorickou utopii, ale o zcela běžnou každodenní praxi. Z případu Stevena Averyho mi bylo na blití a oceňuji, že se dokument přiklání na jeho stranu. Konečně to za celý jeho život někdo udělal. () (menej) (viac)