Réžia:
Armando IannucciKamera:
Zac NicholsonHudba:
Christopher WillisHrajú:
Steve Buscemi, Jeffrey Tambor, Simon Russell Beale, Jason Isaacs, Andrea Riseborough, Michael Palin, Olga Kurylenko, Rupert Friend, Paddy Considine (viac)Obsahy(1)
Piateho marca 1953 umiera muž. Týmto mužom je Jozef Stalin. Po jeho skone vypuká v radoch jeho najbližších totálny zmätok a panika. Na to, čo nastane po skone veľkého vodcu, sa doteraz báli iba pomyslieť. Veď Lenin bol, je a bude vždy živý. Prečo by nemohol byť aj Stalin? Behom jeho života sa sústredili predovšetkým na to, ako ho prežiť. A teraz sa začnú naplno prejavovať absurdné a pokrivené charaktery všetkých týchto Stalinových pohrobkov. Začína boj o absolútnu moc nad komunistickou ríšou, ktorá do tejto chvíle patrila len a iba brutálnemu diktátorovi. O najvyšší post alebo aspoň o bezpečné miestečko pod ním sa bijú tí, ktorí sa za dobu Stalinovej krutovlády dokázali zbaviť akéhokoľvek vlastného názoru. Stále sa uisťujú, čo by tomu alebo tamtomu povedal Stalin, a čo by sa im za to asi tak mohlo stať. Povýšenie? Gulag? Oprátka? Koho sa majú báť teraz? Jedni kujú pikle proti druhým a do toho spoločne organizujú okázalý diktátorov pohreb. (Cinemart SK)
(viac)Recenzie (438)
Označiť komediálnu komiksovú adaptáciu za vernú rekonštrukciu chce veľkú dávku fantázie alebo chcenia. Nie, nie je to presné ani náhodou ale je to sranda. Veľká sranda. Maršál Žukov FTW 8/10 ()
Je chvályhodné, že si někdo střílí z takového dobytka, jako byl Stalin, potažmo si utahuje z bolševických kádrů, nicméně film mi nepřišel moc vtipný. Humor byl dost na sílu a křečovitý, asi nejsem ten správný divák pro takové bezuzdné taškařice. Casting, vyjma Chruščova a Molotova (nikdy neslehávající Buscemi s Palinem) byl jeden velký omyl, zejména pak u samotného Stalina, který působil spíš jako milý stařík, než ten charismatický, démonický satan. ()
Kdo chce točit komedii o vážných věcech, musí pochopit, že spousta věcí v zásadě opavdu vážných je. Že všechny státy se nechovají stejně, že řízené hladomory, obětování občanů v nesmyslných válečných rozhodnutích je základem nejděsivější, té komunistické ideologie. Tahle komedie je nadčasová a zároveň historická. Bláznivé vtípky, nejlepší herci (Buscemi, Palin, Isaacs, Tambor, Kurylenko...) Pak člověk odpustí i nějakou tu historickou zkratku (Berijův konec), protože jde o systém. 90%. ()
Ideální film na "oslavu" výročí Vítězného února. Je to velmi vtipné, černočerné, ale zároveň i mrazivé, když si člověk uvědomí, že zachycené události nejsou realitě totalitních režimů zas až tolik vzdálené. Tak jen doufejme, že si kvůli postupné debilizaci, espédizaci a anonizaci tohodle národa nebudeme muset znovu projít něčím podobným i my. Jinak v porovnání s tímto filmem vychází dost smutně nedávná česká satira Prezident Blaník. Úplně jiná liga. ()
Mimořádně vydařená politická satira, které se rozhodně nebojí černočerného humoru a ve který Steve Buscemi ala Nikita Sergejevič Chruščov září jak severka. Ono je lepší při filmu moc nemyslet, na to jaký byla tehdejší realita v SOvětském svazu, protože to nám mohlo trošku rozhodit to slunce na duši, který ztráta Stalina dokáže během jedinýho dialogu mezi soudruhy - gaunery s přehledem způsobit. ()
Stalin zemřel a je potřeba ho nahradit. Ambiciózních adeptů na jeho místo je vcelku dost, a tak začíná boj o koryto. Vítěz bere vše, poraženého čeká kulka do hlavy. A bude to jízda. Ztratili jsme Stalina je chytrá komedie, která spíš než na klasický humor sází na fakt, že se v ní odehrávají situace, které jsou stejně absurdní, jako děsivé. A taky na skvělé herecké obsazení. Jako cíleně lehce přehnaná upomínka na to, co se dělo ještě před pár dekádami, funguje film výtečně. A jako chytrá komedie taky. ()
Je to přesně takové, jak jsme doufali - výborně napsané, skvěle zahrané a velmi dobře zrežírované. Jestliže dodnes byla za nejzběsilejší komedii všeobecně považováno Raz, dva, tři, Iannucci nechává Wildera daleko za sebou. Jeho tempo je vražedné, snaha o vládu nad nejvíc nejlepším Sovětským svazem je strukturována jako závod, v níž vítězové berou vše a poražení končí v gulagu - tomu se přizpůsobují i dialogy s kadencí kaťuše. Všechny postavy jsou karikaturami - Malenkov blbý jak tágo, Chruščov úlisný nekňuba, Berja sadistické čuně, Molotov senilní patriarcha, avšak v prostředí, v němž mají absolutní a neomezenou moc a naprosto pohrdají lidskými životy, se stávají především děsivými studiemi rozkladu člověka v totalitním režimu. Navíc zahrané s takovou láskou a precizností, až se tají dech. Dávám 9 z 10 matrjošek. ()
Film zakázaný v současném Rusku? Asi nejlepší možná reklama! Prý zesměšňuje velkého sovětského vůdce a chce rozvrátit jednotu ruského lidu! Pak to bude asi velmi trefná politická satira, říkal jsem si...a ba že byla! I když...vlastně jsem se u toho ani moc nesmál! Spíš mne dost často mrazilo... Tahle komedie je ve své grotesknosti možná nejsilnější obžalobou sovětské komunistické totality! Realita Stalinova Ruska byla tak absurdní, že jejím překlopením do Kafkovsky absurdní černé komedie se uzavírá kruh. Politbyro ÚV KSSS byly normální lidské zrůdy a exponovat je do téhle ultra černé taškařice byl opravdu geniální tah. Vůbec se nedivím, že soudruhu Putinovi a jeho věrchušce tenhle film nejde pod fousy, logicky se bojí toho, že (nejen) ruští diváci uvidí řadu analogií se současným status quo, stejně jako se snahami o přelakování sovětské historie na růžovo...z té původní krvavě rudé! Jen doufám, že nebudeme muset čekat dalších osm let, než se podíváme na další film tohoto skvělého režiséra! ()
„CHYSTÁ SE TOLIK ZMĚN. A NĚKTERÝ Z NICH SE TI BUDOU LÍBIT, NIKI… /// Politická satira připomínající starý (špatný) časy. Mohla by to bejt filmová divadelní hra. Jde tady o dialogy a mimiku postav (herců). To, jestli se mluví zrovna v lese, není podstatný. Kulisy jen líp ukazujou, co se děje mimo "Ústřední výbor". Kromě politickejch intrik s komoušskou specialitou - nevěř nikomu, nechybí zatýkání, popravy, výslechy... prostě všechny ozdoby totalitního režimu. Jednání postav má vyvolat úsměv z absurdity chování a zároveň by z něj měl běhat mráz po zádech. Daří se víceméně to první. Film vychází ze skutečnejch událostí, takže je třeba mít na paměti, že všechno, co nám dneska připadá jako černej (absurdní) humor, tenkrát byly hodně vážný a hlavně skutečný věci. Dá se tedy pousmát nad spřádáním politickejch intrik, ale poprava nevinnýho (asi v každým) vyvolá jiný pocity. Tomu, že nepůjde o žádný velký politický drama nasvědčuje výběr hereckýho obsazení. Nejsou to žádní suchaři a všudypřítomnou absurditu si náležitě užívaj. Osobně mě potěšil Michael Palin (MONTHY PYTHONŮV LÉTAJÍCÍ CIRKUS). Vyacheslav Molotov v jeho podání je dokonalej mix "Stalinova kladiva" a člena týhle parodistický a recesistický skupiny. Jsem celkem zvědavej, jak film přijme mladá generace. Všechno vypadá tak komicky, že by ani nemuseli věřit, že taková byla realita. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Francouzskej grafickej román „La mort de Staline“, autorů Fabien Nury a Thierry Robin (2010 - 2012), neznám. 2.) Když umřel Josif Vissarionovič Stalin, nebrečel jsem. 3.) Vždycky jsem Ti fandil Nikito! 4.) Thx za titule „num71“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Výborná poválečná satira,která je propletená velmi vtipným a trefným černým humorem, skvělými hereckými výkony ( Steve Buscemi a Simon Russel Beale vynikající) a nechybí i tradiční popravy a dusno ve vzduchu, takže za mne velká spokojenost a překvapivě i slušná zábava. Z kraje roku dost možná, to nejlepší, co se nám vyskytlo. Ať žije Stalin! Určitě povinnost pouštět ve školách. 85% ()
Ztratili jsme švih. Nepoznávám Iannucciho, protože tohle není ten scénárista, který má na svědomí první čtyři sezóny Veep. Neříkám, že se třeba právě tam nedotýkal ožehavých a citlivých témat, ale rozhodně si v nich nepočínal jako slon v porcelánu. Takhle kontroverzní oblast si zaslouží ostré zářezy, místo toho dostávám humor na první dobrou a nějaký druhý plán aby divák pohledal, nemluvě o chytrých nebo nenápadných vtípcích. Poslední záchranou jsou pochopitelně herci, zejména vskutku hovadský Beale a vymodlený Jason Isaacs, na kterého se celý film čeká a pak má přibližně desetinu prostoru, než kolik jsem pro něj po traileru očekával. ()
Dům z karet démonizuje politiku jako prohnilé zlo, dánská Vláda předkládá výbušný ideál toho, jak by měla politika vypadat, klasická satira Jistě pane ministře zesměšňuje nekompetentnost a umanutost vrcholových politiků a česká Kancelář Blaník snímá vinu z politiků tím, že jako strůjce všeho zlého ukazuje profesionálně odosobněné prospěchářské lobbisty. Tuto mapu, na které si může každý divák vybrat, jaký z obrazů politiky konvenuje jeho předsudkům či ideálům, zásadním způsobem doplňuje britský satirik Armando Iannucci, který na rozdíl od všech ostatních ukazuje politiku jako neřízený chaos. Příznačně díky tomu ve svých scénářích v čele s fenomenálním a pro mnohé epigony inspirativním politickým sitcomem "Je to soda" (The Thick of It) dokáže skrz jednotlivé figury obsáhnout takřka všechny ze zmíněných pohledů na politiku. Výchozí situace snímku "Ztratili jsme Stalina" je přesně oním typicky iannucciovským politickýcm chaosem, a to nejen ve smyslu toho, co se rozjelo bezprostředně po smrti Stalina, ale i ve smyslu celého zdegenerovaného totalitního režimu SSSR pozdního stalinismu, kde ve vysokých funkcích setrvají pouze inkopetenti, cvoci, patolízalové, manipulátoři a magoři, protože všichni schopní lidé byli zlikvidováni. ()
"Chvála Svazu za takové množství oddaných manželek šukajících jak šicí stroje." Když mě chce někdo pobavit, tak mu prznění historie bez problémů odpouštím. Kdyby však Josif Vissarionovič Džugašvili nechával všechny kritiky, doktory a kamarády popravovat předvedeným filmovým tempem, tak by svět patrně přišel o několik miliard nevinných soudruhů. Ono je to asi nakonec jedno, takže intrikujme s Berijou, smějme se Chruščovovým vtipům s granátem, užívejme si návrat "zrádné" Molotovovy manželky, podezírejme všechny s "neomylným" synkem Vasilijem, skloňme svá malá přirození před alfa samcem maršálem Žukovem a truchleme se všemi ukrajinskými, moldavskými či estonskými medvíďaty. Vždyť už i soudruzi se usnesli, že zemřel vůdce, tak si to s nimi užijme. ()
Nevyrovnaná žánrová směsice plná emocí tak protichůdných, že výsledný dojem je spíš šum než cokoliv dalšího. Nejsem si úplně jistý, co jsem si jako divák měl ze všeho toho hysterčení odnést - jako komedie to není dost vypointované, jako satira dost konkrétní... všeho trochu, ničeho dost. ()
Nebudu vůbec řešit, jestli to aspoň nějak vzdáleně odpovídá skutečnosti, nebudu řešit, že herci nejsou vůbec podobný těm postavám, který hrajou, ani nebudu řešit, že třeba auta, který se ve filmu vyskytujou, jsou úplně mimo. Tady je to fakt jedno. Tohle je satira ve stylu třeba Český sody. Jestli někdo chce vidět film, kterej se drží faktů, tak by měl radši zkusit třeba nějakej dokument. Já jsem se u filmu zasmál a to mi stačí. Jenom mi přišlo, že ty nejlepší vtipy byly hned na začátku. Tak od půlky se začne humor postupně vytrácet a film ke konci trochu ztrácí dech. Ale na poctivý 4 hvězdy to bohatě stačí. ()
Bolí se na to dívat. Děsivý film. Ale když jsem tohle řekla, tak zvolený přístup je nejspíš nejsprávnější možný. ()
Satira není jednoduchý žánr a na filmovém trhu je vysoce nedostatkovým zbožím. Při minimální konkurenci snese Iannucciho snímek nejen označení satira roku, ale s největší pravděpodobností by se umístil na medailovém místě i v soutěži o satiru desetiletí. Výtku na neaktuálnost až vyčpělost námětu neberu. Nenápadný půvab autoritářství slaví úspěch, kam se podíváš, kult osobnosti kvete nejen v Turecku, ale i v zemích, které jeho tradici dosud nepěstovaly. Neomalený boj o politický vliv vedený všemi prostředky je nadčasové téma a v Rusku byl Gruzínec Stalin v lidovém hlasování zvolen největším Rusem. Stačí sledovat libovolný z dílů ruského dokumentárního seriálu Zapomenutí vůdci a pochopíte, jak moc je stalinismus zadřený pod kůží ruské společnosti. Iannucci se satirou zabývá dlouhodobě a je v ní na domácí půdě. Musíte mu ovšem prominout, že jeho pojetí satiry nenosí sametové rukavičky, ale vyznačuje se cynismem, přízemností a vulgaritou. Problém může nastat i pokud si satiru spojujete s třeskutou komikou. Iannucci sice umí skvěle pracovat s jízlivým sarkasmem a sžíravou ironií, ale tak prohláškovaná, odlehčená a rozjuchaná jízda, jako byl svého času např. Život Briana, to ani zdaleka není. Film je místy až mrazivě krutý a jeho další kámen úrazu může představovat autenticita prostředí a postav. Nedá se říct, že by na ní Iannucci ztroskotal, zkrátka ho nezajímala a neřešil ji. Michael Palin by byl skvělým představitelem Neville Chamberlaina v hypotetické satiře o Mnichovské dohodě, Vjačeslava Molotova mu ale uvěříte stěží. Podobně, kdybych hledal herce pro obsazení maršála Žukova, Jason Isaacs by na mém seznamu určitě nefiguroval. Přesto právě obsazení u mě boduje natolik, že se přikláním k nejvyššímu hodnocení. Jeffrey Tambor je ve své miniatuře narcistního slabocha coby Malenkova jednoduše perfektní, ale film si ukradli pro sebe rtuťovitý Steve Buscemi v roli intrikánského, lstivého Chruščova a převážně divadelní, a tudíž relativně neznámý herec Simon Russel Beale je coby brutální a cynický Berija fascinující. Místy z něj jde opravdu strach a jste rádi, že sedíte v kinosále a nikoliv jemu tváří v tvář. Ztratili jsme Stalina je film, který řadě lidí nesedne, ale já ho slupnul Iannuccimu i s navijákem. Celkový dojem: 90 %. ()
Humor tu osciluje mezi trapným a černočerným, sympatickou postavu tu nenajdete, ale fascinující, zábavný i poučný vhled do dní po Stalinově smrti to je. ()
„Mohli bychom Beriju lehce degradovat. Dát mu třeba ministerstvo rybolovu.“ Téhle filmové satiře jsem se s vidinou možného fiaska dlouho vyhýbal. Nakonec mě přesvědčil Buscemi. A viděno žánrovou optikou si s Chruščovem poradil výborně, podobně jako představitelé Beriji, Molotova, Malenkova či Žukova (největší „badass“ filmu). Samotný humor se prakticky neustále pohyboval na tenké hraně. Mezi podařenými absurdními, hrubě černými fóry a trapnými, jednoduššími frky. Navíc má člověk při sledování pořád na mysli fakt, že jde o něco, z čeho třeskutě mrazí. Iannucci a ostatní protagonisté dělali, co mohli, aby humorné a vážné momenty přetavili ve funkční mix, a já si jejich odvážné, mnohdy trefné úsilí převážně užil (dokonce i bez té ruštiny, ačkoliv mi zde chyběla). Celkově dávám slušné 4*. „Můžeme mít při hře s Maďarskem zbraně?!“ - „Od pádu letadla nemáme lepší hráče.“ - „Žádné letadlo nespadlo! Nebo ano?! Sovětská letadla nepadají a Stalinův syn nikdy nic neposere!“ - „Máme Bobrova. Ten v letadle nebyl.“ - „V jakém letadle?!“ ()
Servilita, absurdnost, cvakání pětky drátu prdelí a poučení soudruhů z krizového vývoje. Jakápak satira? Něco mi říká, že se to stalo přesně takhle.. Samozřejmě můžeme najít paralelu i s aktuálním děním u nás. Vzpomenout si na chrochtajícího vlekaře opojeného mocí a tiskovou mluvku, která když má mluvit, tak mlčí a když má mlčet, blábolivě blouzní a cituje Písmo. Potkat Jiřinu Isaacsův Žukov, řekne mu, ať si sundá brýle a plnou vahou svých metálů by mu jednu natáhnul.. ()
Reklama