Réžia:
Janus MetzScenár:
Ronnie SandahlKamera:
Niels ThastumHrajú:
Sverrir Gudnason, Shia LaBeouf, Stellan Skarsgård, Tuva Novotny, Leo Borg, Jackson Gann, Scott Arthur, Ian Blackman, Robert Emms, David Bamber, Mats Blomgren (viac)Obsahy(1)
Film o boji, na ktorý tenisoví fanúšikovia nezabudnú do konca života. Borg McEnroe, tiež uvádzaný ako Borg vs McEnroe je švédska životopisná dráma, ktorá sa sústredí na slávny tenisový zápas medzi pokojným Švédom Björnom Borgom (Sverrir Gudnason) a známym nervákom, Američanom Johnom McEnroeom (Shia LaBeouf), na najprestížnejšom a najstaršom tenisovom turnaji sveta, Wimbledone. V roku 1980 sa títo dvaja hráči stretli vo finále mužov a celému svetu predviedli divadlo, ktoré mnohých takmer pripravilo o nervy. Aj práve pre tak vysoké napätie a legendárnu hru sa ich zápas dostáva na filmové plátno. Ich wimbledonské finále sa radí medzi najnapínavejšie a najkvalitnejšie zápasy histórie tenisu. Celé 70. a 80. roky otriasalo ich súperenie svetom a rozdeľovalo fanúšikov na dva nepriateľské tábory. (Magic Box SK)
(viac)Recenzie (283)
Hezky se na to kouká. 1) Pro režiséra převážně krátkých dokumentů 43letého Dána Januse Metze Pedersena byl film celovečerním debutem._____Režisér uplatnil emocionální odstup, tak příznačný pro severskou kinematografii. Těžko říci, zdali to nenápadnému snímku je ku prospěchu či ne. 2) Pražská Štvanice si s úspěchem zahrála wimbledonský dvorec roku 1980. Titulky prozrazují hojnou českou účast v komparsu a dalších pomocných službách. 3) 39letý Sverrir Gudnason (Borg) a 31letý Shia LaBeouf (McEnroe) hráli jako o život. 4) Dále mě zaujal welšský herec Scott Arthur (blonďatý Američan Peter Fleming), skutečný Borgův syn Leo Borg (nejmladší Borg) a Marcus Mossberg (Borg jako teenager). ()
POZOR!!! Tentokrát sice žádný bojler, avšak bigotním katolickým homosexuálům mohou při čtení této fundované expertní recenze z některých citově zabarvených substantiv a adjektivních vazeb padat doma ze zdí krucifixy! Pozdravujem uja HOMA, želám veľa nových skvelých reklám zakrývajúcich filmovú publicistiku, a hneď ráno pôjdem Hujdajom do McFucka vyskúšať, či dostanem kávičku, aj keď ukážem holú riť. *** Ač bylo v těch dávných dobách, kdy zrovna začínaly uhelnatět plavuně, mým největším sportovním koníčkem závodně si ukazovat s holkama ve školce přirození, oba aktéry jsem ještě zaznamenal. A to zejména v tom kontextu, že furt někde dávali na piču Lendlovi, u čehož fotr pěkně nahlas kurvoval a ulevoval si i jinými žalostnými vulgarismy, zcela neslučitelnými s pseudomorálkou upjatých šosáckých kokotů a už vůbec s očekávaným slovníkem docenta, doktora a kandidáta vět. Naštěstí se ty verbální odpornosti nikterak nepodepsaly na mém zdravém vývinu a vyrostl ze mě převelice decentní, slušný, něžný, citlivý a beznadějně romantický elegán, co v životě neřekl sprosté slovo, a také upjatý, erudovaný, za všech okolností korektní a nesmírně seriózní filmový kritik, zářný příklad „nové a lepší filmové publicistiky“, který nade vše miluje formální hrátky s jazykem… „Na koulích už to stačilo, jebej se výš, děvko!“ … A proto si vás teď, za úzu sofistikované filmově – teoretické terminologie, mohu dovolit oblažit svým bezesporu objektivním, škrobeným, vysoce odborným názorem a s grácii konstatovat, že to byl, kurva, fuckt vyjebaně skvělý film! Zasraně zábavný, kurevsky dobře zdramatizovaný a popiči natočený souboj autisty a neurotika, dvou největších psychošů tenisové hysterie. A také překvapivě výtečně zahraný. U toho švédského Zgudnasyna jsem si celou dobu myslel, že hraje Toma Hiddlestona, a on místo toho famózně předstíral vycukaného Borga, no a u Šejly LaBlafa se jedná o historicky první roli, v níž nevypadal jako prkenný rozkuřovač režiséra a toho vypatlaného, vzteklého amerického pičuse trefil opravdu dokonale. Sleděm na skandinávském treskovém dortu je pak jako vždy excelentní Stelan a také velmi schopná paní Novotná, která je vizuálně daleko snesitelnějším klonem Ňoumy Rampičové. Prostě vikingové zmákli vynikající nehtohryzné sportovní drama a opět ukázali Holému údu, že to jde i bez pomrdaného patosu a zpičeného kýče. ()
Když se v tuto dobu koukneš na program multikin je to to tam samej těžkotonážní blockbuster s obr budgetem na marketing, Star Wars (stále ještě ), Ferdinand, Jumanji, Největší showman no a někde tam v rohu se krčí jak chudej příbuznej tenhle filmeček. Jak známo filmový fanoušek se nehoní za nablýskaným pozlátkem, ale za dobrým filmem z tohoto důvodu jsem se rozhodl dát přednost chudýmu příbuznýmu před pozlátky a nelituju jedinou vteřinu mé volby. Film je spíše takový povrchnější náhled do duše dvou tenisových legend, spolehající se na vynikající herecké schopnosti obou představitelů a nutno říci, že jak Shia tak Sverrir jedou herecky na plný plyn. Trošku mně mrzelo, že film dává přednost Borgovi před Macem, protože John mně přijde svou povahou divácky atraktivnější, na druhou stranu z diváckého zážitku je mnohem složitější zahrát tichého Borga, ale tím nesrážím Shiův výkon, vůbec ne. Schválně si někdy dej video pohybu Johna McEnroa a porovnej, opravdu hodně poctivá práce. Tenis je sice silně emotivní hra, alespoň pro nás Fedcupový fanoušky (naše tenisový holky děkujem), ale neuměl jsem si představit, že se dá nastříhat filmově, tak aby vypadal sexy, ale to jsem byl vedle jak ta jedle, Horní záběry na hráče u základní lajny, to je tedy hodně stylový, to se bude líbit i Káje, Pétě, Lucince i Barunce. Tiebreak 4 setu strčí svým napětí do kapsy leckterou detektivku a mnoho nedialogových záběrů jsou krásnou ukázkou poctivé filmařiny. Film není o dlouhém střetu dvou rivalů, ale o dvou lidech milující tenis a vítězství a to je dost rozdíl, ale je mně jasný že se neubrání srovnání s Rivaly, který je ovšem z mého pohledu zcestný. ()
Škoda, že za filmem stojí tvůrci ze Skandinávie. Sice se snažili popsat život jak Borga, tak McEnroea, což se jim v podstatě i podařilo, ale stejně dali přednost Borgovi. A to je hrozná škoda, protože Borg je tady prezentovaný jako bezemotivní a soustředící se robot, který na kurtu předvádí zázraky. Postava McEnroea mi přišla několikanásobně zajímavější a v první půlce filmu to bylo sakra znát. Jakmile ale začal tenisový zápas století, tak jsem veškeré to předchozí představení obou tenistů pochopil do puntíku a užíval si neuvěřitelně precizně zvládnutý zápas, na který byla radost koukat. Závěr mě pak dodělal totálně a utvrdil mě v tom, že tahle jednohubka není úplně marná, jak na mě ze začátku působila. ()
║Rozpočet SEK65miliónov (cca$10miliónov)║Tržby USA $231,346║Tržby Celosvetovo $3,420,000▐ Borg teda pôsobil ako studený kameň, bez emócii, slušné tenisové retro, záverečný súboj mal aj grády ale ako celok len priemer. /60%/ ()
Pětka od srdce, protože ratio může namítat, že scénář Ronnie Sandahla se v prostřední pasáži trochu nepřehledně utápí v odbočkách. Srovnání s Rivaly je na místě. Borg/McEnroe jsou ale lepším dramatem, protože místo povrchního konfliktu dvou plakátových ikon pracují se subtilnějším typem napětí – jsou o dvou typech překonávání vnitřní tenze, o dvou typech přijetí sebe samého. Stroj vs. Floutek, přitom ale vnitřně dva podobné typy vulkánů, kteří volí různé cesty k cíli. Filmu dominují precizní herecké kreace.LaBoeuf musí hrát magora, aby konečně našel hereckou disciplínu a to, co předvádí lidská jehla Sverrir Gudnason je jednoduše fenomenální. Dokáže být strhující i ve chvíli, kdy stojí zády ke kameře. Film je především BORG, ale přesto si najde dost prostoru, aby v závěru zúročil i zvláštní sympatie k McEnroeovi. Poslední půl hodina jen umocní obrovskou zbraň v podobě dynamického střihu, skvělého výtvarného využití kurtu a osobní kamery Nielse Thastuma. Elegantní, strhující a inteligentně vrstevnaté drama, kterému nepodrazí nohy ani nižší rozpočet. Pleasure do posledního míčku. Game, set, Metz. ()
Až překvapivě nudný film o jednom z nejlepších tenisových zápasů všech dob. Ten severský chlad tomu asi příliš nesvědčí. Nečekaně mnohem nosnější je nedávná americká krátkometrážní parodie inspirovaná legendárním winbledonským finále z roku 1980 Sedm dní v pekle... ()
Není to špatný film, ale strašně se snaží prodat divákům rivalitu, která tam v podstatě není. Oba hlavní hrdinové se setkají vlastně skoro až před zápasem a neustále drzej McEnroe je před Borgem připosranej a plnej posvátný úcty. Neříkám, že je to špatně. Mě se film líbil, jen moc nechápu ty hypeující věty typu "toto změnilo tenis napořád" a "největší nepřátelé, nejlepšími přáteli." ()
(3,5*) ()
“KDYŽ PROTI TRIUMFU I PONÍŽENÍ JAK PROTI SVŮDCŮM SPOLČENÝM JSI KRYT“... /// Švédsko dalo světu Volvo, skupinu ABBA a Björna Borga… (no možná i něco jinýho, ale…). A Amerika?… prostě jen vyprodukovala dalšího šílence (vím vo čem píšu – byl to můj tenisovej vzor!). Nejdřív to vypadalo na dva životopisy, ale ten Johnův je hodně stručnej. (Nakonec – to severský tvůrčí obsazení mluví za všechno.) Kulisu tomu dělá Wimbledon 1980, kterýho tématem bylo čekání na rozbití stroje jménem Borg. Palečky mám držet Björnovi, což mi nevadí, protože mám tyhle kluky, co něco uměj rád. Navíc Shia je super a Gudnasson… to je jako by Borg hrál sám sebe. Srovnání s filmem Rivalové je na místě, ale… Ano, jedná se o nejlepší film s tenisovýho prostřed (když vono jich moc není). Jenže na rozdíl třeba od Pelého, si moc neužijeme dramatickýho sportu. Psychologie tu je, ale nezainteresovanýmu publiku to asi stačit nebude. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) U sportu nedávám najevo emoce. 2.) Miluju tenisty se záchvatem vzteku. 3.) Thx za titule „Num71“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Na to, že tenis nesleduji a téměř mu nerozumím, tak Borg/McEnroe je velmi zábavný, svižný, poutavý a ve finále pěkně napínavý. Shia LaBeouf i Gudnason vynikající, retro atmosféra super a celkově mě to dost bavilo sledovat. Solidní. 8/10. ()
Tenisový drama vyniká herecky (překvapení Gudnason) a přesto, že není podáno nijak lineárně polopaticky, i skrze změť střípků životů obou rivalů buduje momentum finále poctivě, "one point at a time", a že to pak má hodně slušný koule v napětí. Ten psychologický tlak ze všech stran X tah na vítězství je obdivuhodný, letištní tečka pak vyloženě pohladí. Zatímco RUSH jsem komplet zapomněl, tady to mi utkví lépe. Spolu s komediálnější I, TONYA druhá (s NAGANO TAPES třetí) sportovní pecka letošní zimy. ()
Pro fanoušky "bílého" sportu rozhodně povinnost, protože lepší film z tenisového prostředí uvidí jen těžko. Slavné wimbledonské finále z roku 1980, v němž se tehdy utkali dva největší rivalové, kteří nemohli být charakterově víc odlišnější. Snímek je sice hlavně o chladně působícím Borgovi, než o neřízené střele McEnroeovi, ale je fajn poznat, že i slavný "Ice Borg" měl své vlastní démony. Každopádně ono očekávané finále dvou emočně vyšťavených soupeřů je zde podáno opravdu jako skvělé drama a do sedačky musí přikovat i diváky, kteří znají tuto část tenisové historie. ()
"Slib mi, že už nikdy neukážeš ani jedinou zatracenou emoci. Buď jako papiňák a nic nevypusť ven." A tak se z horkokrevného nerváka Borga stal skvěle namazaný stroj. A jak se z geniálního matematika Johna stal cholerik na kurtu? I o tom je tento snímek a mě to hodně bavilo. Jen s tím slavným finále Wimbledonu 1980 je to trochu slabší. Já sice hodně zapomínám, ale tento zápas jsem viděl v přímém přenosu a nikdy na něj nezapomenu. Prostě je těžké být napnutý, když vím, jak to dopadne. To však nic nemění na tom, že zápas to byl skvělý, posunul vývoj tenisu o pěkný kus dopředu a ve mně vzbudil touhu být nejlepším tenistou na světě. A dotáhl jsem to až na pozici světové Nuly, ale o tom asi nikdo film točit nebude. ()
Je to hezky natočený a slušně zahraný, ale mě tenis vůbec nezajímá, takže tento film mě minul obrovskym obloukem. Pokud někdo tento podivnej sport sleduje, tak si to asi užije mnohem víc. Já jsem navíc fandil spíš tomu kudrnatýmu a ten prohrál. ()
Tenisoví Rivalové, kteří jsou i díky hereckým výkonům fajn, ale navzdory všem těm forhendům a bekhendům nemají údernost a švih Laudovy a Huntovy filmové autobiografie. Pinkání si s míčkem je přece jen někde jinde než riskování života ve formuli. ()
Ledovec proti vulkánu. Svíraní tlakem vnitřních démonů i okolních očekávání, posedlí vítězstvím při vědomí, že každá porážka je začátkem konce, tlačení k dominanci a rivalitě za každou cenu. Každý jsou jiný a přitom toho mají tolik společného.. Komorně laděné sportovní drama, které vyrukuje s pro žánr neobvyklou niterností a přitom když musí diváka strhnout do víru sportovních vášní (finále Wimbledonu 1980), nemá s tím sebemenší problém. McEnroe si to sice příliš nepochvaloval, ale znáte Johna a jeho sklony k potížismu. Former rivals, best enemies.. ()
Podobnost s Howardovým majstrštykem Rivalové o soupeření Laudy s Huntem čistě náhodná? Těžko říct. Tenisová novinka o legendárním mači ve wimbledonském finále má vyladěný vizuál a závěrečné válčení na kurtu donutí nejednoho (nejen) tenisového fanouška kousat si nehty nervozitou. Přesto filmu o maximální houževnatosti a touze po vítězství chybí právě ona sveřepost a ochota jít až na dřeň, kterou disponují oba borci na dvorci. A je to docela škoda, protože LaBeouf s Gudnasonem v hlavních rolích odvádí maximum a svým předobrazům jako by vypadli z oka nejen vizuálně. Finále ovšem aortální pumpu pookřeje, ne že ne. [TIFF17] ()
Úsporné a přitom rychlé vyprávění o dvou vrcholových sportovcích, kteří jsou hned od nástupu na scénu pod neskutečným tlakem. Flashbacky nejsou jen nutným přeříkáním biografie, ale po dlouhé době jsem měl pocit, že se tvůrci snaží osvětlit nějaký konkrétní aspekt postavy. V druhém plánu se těmi výlety do dětských let zřetelněji projevuje podobnost mezi již dospělými soupeři. Nejprve potěší závratné tempo, jakým se film řítí, s přibližujícím se závěrečným aktem si však začnete uvědomovat, že Shia LaBeouf nemá prostor vymodelovat McEnroea výrazně daleko za hranici cholerického spratka, a Sverrir Gudnason tak předvádí mnohem vrstevnatější výkon. Největším zklamáním je však finále. Vlastně je fajn, že se tvůrci nedrželi typického mustru „prvních pár minut ukážeme v kuse a pak pojedem montáž“ a po rychlých střizích sáhli rovnou, ale celé je to ve výsledku příliš monotónní, bez sebemenšího vydechnutí a jakéhokoliv náznaku napětí. ()
Dva tenisoví giganti a legendy se spolu utkávají pod režijní taktovkou Januse Metze. Brilantně obsazený i natočený snímek zpracovává osobnosti obou tenistů i jejich zápasy. Nejvíce pozornosti je zaměřeno na postavu Borga v decentním podání Sverrira Gudnasona. Björn Borg působí se svým chladným projevem, jakoby snad ani nebyl schopen jakýchkoliv emocí a citů. On je má však pevně pod kontrolou a v jeho očích a mimice lze v jemných náznacích číst, co se asi odehrává uvnitř. John McEnroe je oproti němu drzý bouřlivák a rebel výbušné povahy, který pro urážku a sprosté slovo nejde daleko. Oni věděli, proč do této role obsadit Shiu:) Ten zde exceluje a je velká škoda, že mu nebylo dopřáno stejné pozornosti jako severskému blonďákovi. Snímek disponuje výbornou hudební stránkou a retro vizuálem. Třeba někdy bude natočen i životopisný film s názvem Roger vs. Rafa:) "Buď jako papiňák a nic nevypusť ven. Všechen ten vztek, strach a paniku dej do každého úderu." ()
Reklama