Réžia:
Albert DupontelKamera:
Vincent MathiasHudba:
Christophe JulienHrajú:
Mélanie Thierry, Émilie Dequenne, Niels Arestrup, Albert Dupontel, Laurent Lafitte, Nahuel Pérez Biscayart, Frans Boyer, Travis Kerschen, Jonathan Louis (viac)Obsahy(1)
November 1918. Do konca svetovej vojny ostáva len pár dní. Poručík Henri d’Aulnay-Pradelle je napriek tomu ochotný kvôli uznaniu a povýšeniu ísť aj cez mŕtvoly a posiela svoju jednotku do nezmyselného útoku. Tento zbytočný útok na kótu 113 nerozlučne spojí dvoch vojakov, nenápadného účtovníka Alberta Maillarda a nadaného umelca z bohatej rodiny Édouarda Péricourta. Albert skončí po výbuchu zasypaný v zákope a Édouard ho vyhrabe a zachráni. Hneď nato ho ale zasiahne črepina a príde o kus tváre. Toto znetvorenie ovplyvní životný príbeh oboch vojakov aj po demobilizácii. Albert sa stane Édouardovým opatrovateľom a nakoniec spoločne pripravia monumentálny podvod postavený na národnom uctievaní vojnových hrdinov pomocou pomníkov. A poručík Pradelle medzitým nehanebne zarába na štátnej zákazke založenej na exhumácii padlých a na výstavbe vojnových cintorínov. Ich cesty sa tak musia zákonite pretnúť. (Cinemart SK)
(viac)Videá (3)
Recenzie (66)
Uf.. tak tohle mně fakt dostalo. O první světové mám lecos načteno, nikdy nezapomenu na to jak se mnou zamávala kniha Daltona Trumba - Johnny si vzal pušku. Snad proto to na mne tak zapůsobilo, protože i tady hrdina je svým způsobem uvězněn sám v sobě, byť na rozdíl od knihy je obklopen přáteli. Tenhle film bych komedií jen těžko nazýval, bylo to drama a v jednom místě jsem musel i slzu zamáčknout. Jak to, že jsem se k tomuhle filmu dostal prakticky náhodou??? Opravdu nemám slov, celé to poctivé zpracování, příjemné herecké obsazení, řada vypjatých momentů, skvěle zpracovaný válečný úvod, hudba... Navíc super český dabink kdy a teď ať se na mně prosím Igor Bareš nezlobí mám čím dál větší dojem , že jeho hlas je pro dabink ten pravý a měl by se mu věnovat více než herectví. Zkrátka a dobře tohle si umně vysloužilo 5 lahviček morfia, bez diskuse! * * * * * ()
Čas od času se ráda podívám na artovku nebo náročnější film, o kterém potom ještě dlouho přemýšlím. To je přesně případ snímku Na shledanou tam nahoře. Vizuální stránka snímku je nádherná, stejně jako jeho nostalgická atmosféra. Trochu mi vadila délka filmu, kdy hlavně v prostřední části bylo množství hluchých míst. ()
Film Na shledanou tam nahoře je těžce žánrově zařaditelný. Z počátku je to realistický válečný krvák, pak to přejde do psychologického dramatu, občas se vynoří silné černo humorné momenty, přidá se i satira a drobet romantiky. Celé to pak má výtečnou atmosféru. Ta se také často proměňuje, ale výtečná je stále. Místy poetická, někdy surová, občas hravá, ale dokázala mě udržet u filmu sama o sobě. Příběh je originálně střelený. Dokázal mě upoutat po celou dobu, rád jsem se nechal vést tvůrci a byl v napětí až do konce. Lze v něm najít od každého něco. Zmíněný černý humor, nadsázku, pozoruhodné myšlenky i to napětí. Opravdu se mi to těžce popisuje. Každopádně tvůrci dokázali mnoho skvělých složek spojit do fungujícího filmu, což se ne vždy podaří a já to rád ocením čtyřmi hvězdami. ()
„Kde jste poznal Édouarda Péricourta?“ - „Na kótě 113.“ - „A tam jste spolu upekli…to spojenectví?“ - „To je dlouhý příběh. Složitý.“ - „Máme moře času.“ Ale uteklo to, i když jsem se trochu bál opaku. Úvodní válečná vřava byla perfektní, hodně mile překvapila. Pak už to bylo podstatně méně akční protloukání se 2 povahově odlišných přátel, nicméně nuda se nedostavila. Žánrově je film spíš (místy) odlehčeným dramatem než vyloženě tragikomedií, přičemž osobně jsem se zasmál jen párkrát (vede pasáž s ministerským inspektorem Merlinem), což je možná i škoda. Jinak snímek obsahuje řadu dojemných momentů, u kterých ovšem nemáte pocit emocionálního vydírání. Vůbec se mi trochu zvláštní atmosféra celého filmu (vhodně podpořená hudbou) zamlouvala. Konec k ní však nepasoval, posledních pár záběrů bylo vyloženě chabých a snahu změnit celkovou náladu považuju za zbytečnou, i proto hodnotím „pouze“ solidními 4*. „Nejsem anatom, ale to je běžné, aby byly nohy na hrudi a hlava vespod?“ - „Boje byly kruté.“ ()
Omlouvám se za případné spoilery. Dlouho jsem z kina neodcházel tak rozladěn, jako po tomhle filmu. Knihu jsem nečetl a ani číst nebudu a pokusím se vysvětlit proč. Ne náhodou jsou doposud uvedené Dupontelovy filmy tak špatně hodnoceny. Režisér, scénárista a zároveň hlavní protagonista mě nepřesvědčil ani v jedné z těchto rolí. Začněme samotným příběhem. Ten začíná na konci první světové války a rozvíjí se hlavně po ní. První záběry ze zákopů a zákopových bojů vypadají velmi realisticky a divákovi se při těžké heroické hudbě tají dech. To až do chvíle než přijde na řadu dech koňský. Hlavní hrdina je zasypán zeminou, kde mu je jediným zdrojem kyslíku právě koňská zdechlina. Scéna, jak z Revenanta, ovšem s tím rozdílem, že by jej natáčel někdo z Monty Pythonů. Takže z existenciální tragedie se najednou stává černá komedie. Fajn, může být. To by ovšem nesměl film pokračovat dál. Druhý z hrdinů přijde o kus obličeje, což musí být jistě nepříjemné. Ovšem z tohoto druhého hrdiny se tak nestává jen stvůra fyzická, ale i duševní. Sebestřednost, sobectví, arogance, marnivost atd. jsou této postavě naprosto tolerovány, protože je prostě postižená a nevíc je ještě umělcem. Tito lidé si přece zaslouží dvojnásob uctivého zacházení. Dokonce ikdyž vymyslí podvod, kterým napálí pozůstalé po padlých z války, je to naprosto v pořádku. Přece vymyslel brilantní plán, jak někoho podfouknout (zvláště ty bohaté) a to my máme rádi. Dokonce jeho přítel napadá veterány z války, aby je připravil o jejich peníze. Ale fandíme těm roztomilým podvodníčkům. Jednak jsou to hlavní hrdinové, pak k nim také na návštěvu přišla roztomilá holčička, která jako jediná rozumí mluvě postiženého a především ten padouch, proti kterému bojují, je ještě mnohem horší oni sami. V jedné osobě jde o krvežíznivého velitele ze zákopů, chamtivého podnikatele v pohřebnictví (kde je společníkem otce postiženého) a záletníka, který podvádí svou krásnou ženu (jež je zase sestrou toho postiženého). Proto jistě odpustíme hlavnímu hridnovi, kterého hraje Dupontel, že zapříčiní padouchovu smrt. Jenže, jak s dějem dál? Zatím tam není žádné morální ponaučení, kterým bychom mohli obhájit existenci tohoto filmu a zřejmě i knihy. Nebojte, na konci se klišoidní dramtičností nešetří. Aby dal zfetovaný postižený hrdina svému otci životní lekci, že vztahy jsou víc než peníze, spáchá přímo před ním sebevraždu. Dupontel prchá se služebnou padoucha a tou malou holčičkou do severní Afriky, kde je dopaden a vyslýchán. Řeknete si, že je konečně spravedlnosti učiněno za dost. Jenže velitel četníků během vyprávění hrdiny zjistí, že jedním z vojáků, se kterým Dupontel bojoval, byl jeho synem. Pak následuje scéna, jak vystřižená z devádesátkových krimiseriálů, kdy nechá Dupontela prchnout s desetimnutovým náskokem. Byť jsou film a jeho předloha zasazeny do doby 100 let zpátky, spíše vypovídá o dnešní bezpohlavní době bez jakýchkoli ušlechtilých hodnot a idejí. 10% ()
Galéria (33)
Fotka © Gaumont Distribution
![Dovidenia tam hore - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/162/223/162223525_ba1518.jpg)
Zaujímavosti (8)
- Schému o mŕtvych vojakoch z prvej svetovej vojny a pohrebnom biznise už vyrozprával film Život a nič iné (1989). (Arsenal83)
- Bouli Lanners mal pôvodne hrať Alberta Maillarda (Albert Dupontel), no z projektu odstúpil s odôvodnením, že je prepracovaný. (Arsenal83)
- Keď Edouard Péricourt (Nahuel Pérez Biscayart) skočí z budovy, v pozadí je viditeľná vysvietená Eiffelova veža, čo však nebolo možné až do roku 1989, kedy ju rozsvietili prvýkrát. (Arsenal83)
Reklama