Réžia:
Casey AffleckScenár:
Casey AffleckKamera:
Adam ArkapawHudba:
Daniel HartHrajú:
Casey Affleck, Anna Pniowsky, Elisabeth Moss, Thelonius Serrell-Freed, Patrick Keating, Tom Bower, Timothy Webber, Hrothgar Mathews, Dee Jay Jackson (viac)VOD (3)
Obsahy(1)
Dívka (Anna Pniowsky) a její otec (Casey Affleck) putují ve snímku zasazeném do dystopické společnosti neutěšenou krajinou deset let poté, co následkem neznámé choroby vymřely téměř všechny ženy. Zatímco otec bedlivě střeží nevinnost své dcery, kterou se snaží uchránit před novými hrozbami, jejich vztah i lidská podstata procházejí zkouškou. (HBO Europe)
(viac)Recenzie (121)
Po famózním In Fabric jsem se dostala v deset večera na Light of My Life a měla sakra co dělat, abych neupadla do limbu. Toto spací postapokalyptické drama nabídne akorát tak několik oduševnělých dialogů, zamyšlení nad životem a pak už jenom nudu, nudu, nudu. Není tu představen skoro žádný náznak okolností zkázy a celý příběh je prosté špatně vykonstruován a nezajímavě natočen. Affleck tady jen litá od baráku k baráku a nesmyslně se potýká s lidmi, jejichž pravou tvář by vzápětí raději nepoznal. Víceméně se tu ani nedočkáte moc velkého herectví. Tohle pro mě bylo opravdu velké nic a třeba oproti Cestě s Viggem Mortensenem je toto indie silně nezajímavé. KVIFF 2019 ()
Jemnější verze The Road, kterou drží nad vodou tradičně působivý Affleckův “emo projev” a zajímavý výkon malé Anny Pniowské. Velice minimalistické, téměř celou stopáž jen dialogy mezi otcem a dcerou v lesích nebo opuštěných barácích. Plus zkoumání jejich chování - strategie přežití - souvisle s postupným odkrýváním tajemství, co se v jejich světě stalo a jak to změnilo společnost, které se obloukem vyhýbají. Komornost pro trpělivé a vnímavé diváky. Tři a půl. ()
Těch pár problesků na postavu Elisabeth Moss vyloženě vybízí k tomu, aby člověk použil přirovnání k Příběhu služebnice. Styčné plochy s ním Affleckův film skutečně má, ale náladou je to úplně jinde. Světlo mého života je ryzí americké indíčko, krásně nasnímané, kde se místo akce hlavně typicky dlouze a lidsky rozmlouvá, jindy zas zadumaně mlčí. Ve středu zájmu je vztah otce a dcerky, a všechny ty postapokalyptické rekvizity jsou jen (chutným) kořením. #KVIFF2019 ()
Melancholické komorní postapo s důrazem na konverzaci a CaseyAffleckovskou atmosférou...paradoxně jde o dvojče nedávného výborného civilního nezávislého hitu Leave No Trace, rozdíl je jen ten postapokalyptický kontext... ()
Tak jsem pořád čekal, kdy se to rozjede, a ono se to rozjelo až asi tak 10 minut před koncem. Jinak je to dvouhodinová nuda o ničem. Občas se dá teda mluvit o nějaký atmosféře, ale jinak jsem v tom nic nenašel. Je to taková lehce depresivní podívaná bez příběhu, bez děje a bez pointy. ()
Kdyby se nevracel do minulosti, byla by to z mé strany plná palba. // Nabízí se srovnání s The Road, ale tady je otec a DCERA. A to hodně mění. // Výborná atmosféra, mrazilo mě celou dobu. ()
Leave no trace s dotekem Příběhu služebnice. ()
The Last of Us bez doteku Úsvitu mrtvých. ()
Oceňuji úmysl, ale je to hrozně nepromyšlené/nedomyšlené. Volné pásmo nebo snad deníček, prostě sled událostí, které nikdo nekočíruje. Náhledy do minulosti bez-významné. Hudba to snižuje o několik úrovní. Anna Pniowsky nicméně famózní. Některé momenty jsou super, jakožto milovník mlčení musím paradoxně pochválit momenty dlouhých monologů pana autora, ale straší tu to věčné ale... ale když to k ničemu nevede. Nevím, jestli je to syndrom debutu, nebo syndrom přílišné patetičnosti, ale něco mě silně nutí hodnotit dost nízko, ačkoliv "objektivně" bych ty tři asi dala. Nepotřebuji vysvětlení vlastně skoro ničeho, ale nutně potřebuji smysl. ()
„Říkal jsi, že to bude příběh o Goldy, ale bylo to celé o Artovi.“ - „Jo, víš, příběh Goldy je prostě... je víc složitý. Je to na dlouhé povídání.“ Přesněji řečeno v délce 2 hodin…Affleckův režijní debut I’m Still here jsem neviděl, takže má očekávání provázela nejistota. A ta se ještě znásobila úvodní „vyprávěcí“ desetiminutovkou, která mě jednoduše nudila (vše pro pointu?). Ale pak ústřední dvojka opustila stan a pokračovala v putování. A já si k nim postupně budoval vztah (zaujala zvláště „aktivní a tvrďácká“ dcera, ve které se pozvolna začala probouzet mladá žena). A tady se nutně musím dostat do srovnání s Hillcoatovou tematicky příbuznou Cestou (i typ katastrofy je podobný), která právě ohledně postav nejvíc selhávala. Světlo mého života je navíc o něco civilnější (dobrým příkladem je třeba otcovo vysvětlování projevů ženského dospívání), emocionálně přece jen uvěřitelnější. A (otevřený) konec mi také přišel lépe řešený (nejen v polidštění otce) a nijak mi nevadil. Takže i přes dílčí neduhy dám této komorní záležitosti slabší 4*. ()
Slušne podaný rodičovský pud. Ale to je tak všetko, lebo od úvodu je snáď každému jasné, kam to celé smeruje. ()
Jako vypravěč pohádek by se Casey Affleck sice neuživil, ale jinak to není až tak špatný režijní i autorský počin. Takovou „cestu láskyplného poznání“ by měla absolvovat každá dcera se svým otcem, vztah těch dvou se tím ještě utuží. Tohle minimalistické a citlivě ztvárněné putování světem mužů mě chytilo za srdce. ()
Pro všechny táty dcer, s láskou, Casey Affleck. V době COVID-19 o to víc sugestivnější film, který navíc doceňuji s pocitem, jako by byl dělaný přímo mně na objednávku, fakt se to trefilo do tolika věcí..! It's a love adventure. ()
Bylo toho podobně natočeno již mnoho, ale Casey tomu dává něco navíc, jeho charisma a skvělý výběr herců do dalších rolí z jeho příběhů dělá víc.. ()
Chápem čo chcel týmto Casey Affleck povedať a chválim mu aj jeho nezávislý spôsob natočenia - takéto civilné vyznenia tejto téme pristanú najviac. Áno, rodičovská láska nepozná hraníc, s tým súhlasím. Avšak na to, že sa tu v podstate nič neudialo - divák len sleduje sústavné ponevieranie sa po lesoch, poliach a záhradách, ktoré je popretkávané banálnymi rečami v podstate o ničom - tu je veľmi pomalé tempo. A to len všeobecnú nudu ešte viac umocnilo. Keby to malo aspoň nejakú lepšiu pointu, alebo aspoň pár náznakov akčnosti, nápadov na obohatenie deja a rýchlejšieho tempa, aby si človek viečkami nezlomil lícnu kosť. Ten jeden útek cez okno a potom finálna bitka sa mi zdalo veľmi málo. Ani nejaký výraznejší konflikt s dcérou tu nebol, čo by som samozrejme očakával. Na druhú stranu technická stránka bola vynikajúca. Slabší priemer. 55/100 ()
„S dceruškou puberta tříská, to je pech, postapo otec jí víská ve vlasech.“ Nic proti artovým filmům o vztahu otce a dcery, ale ... žádný vztah přece nevisí ve vzduchoprázdnu, vždy dochází k interakci s okolním světem. Bohužel ten Affleckův svět, z něhož chromozom Y vyprchal jak bublinky ze sifonu, je stvořen blbě, jen halabala, nepromyšleně a s fatálními rozpory. Kdepak Cesta, jen tvůrčí přešlapování na místě. DYSTOPICKÉ OKÉNKO: [][] „Šialený svet, v ktorom viac-menej neplatia už žiadne pravidlá...“ (silentname). Ani bych neřekl. Normálně tam jezdí vlaky a funguje elektřina. Atd. [][] A kdo že to v „šialenom svete“ dokázal 11 let ochránit svou dcerušku, vzácnou lovnou zvěř? Zapšklý pacifista Affleck, který bytostně nesnáší zbraně a může se zvencnout, když dcerku hodný dědeček squatter učí střílet z pušky. Velmi uvěřitelné. [][] Perla nakonec. Tři zlí chlapi jdou lovit samičku. Do baráku, kde bydlí 4 (slovy čtyři!) jiní chlapi. A jaké zbraně si ti zlí vezmou? Jedno malé kladívko a dvakrát holé ruce. To nevymyslíš. [][] Jen dvě razítka za snahu na Affleckův postapo doklad a šlus. ()
Příjemně srdečná pomalá konverzačka nabitá přirozenými hereckými výkony obou hlavních představitelů, v níž dlouhé promluvy postav zabírají většinu délky filmu. Dystopie je zde prakticky jen na pozadí, o fungování společnosti v době, kdy na Zemi už nejsou téměř žádné ženy, se příliš nedozvíme. Affleck se ani neubírá k zobrazení všech aspektů chaosu a zoufalství upadající společnosti jako třeba Cuarón v mnohem akčnějších Potomcích lidí, ale zaměřuje naši veškerou pozornost čistě na vztah otce a dcery, který po divácké stránce dokonale funguje a dokáže sledující přimět, aby se do postav vcítili a drželi jim palce. Jako režisér se Casey Affleck myslím ukázal ve velmi dobrém světle a jako scenárista baví - zvlášť poslední dialog je ve filmu mile vypointovaný. [KVIFF 2019] ()
Nebyť do očí bijúcej nepôvodnosti scenára, určite by som bol spokojnejší. Paralely s The Road sú zrejmé každému, ale kto videl aj nedávny Only s Freidou Pinto, tak ten si musí myslieť, že tvorcovia od seba navzájom opísali počiatok zápletky. To, že je to takmer rovnako pomalé ako Ghost Story, pre mňa určite nepredstavuje problém, len ten vývojový oblúk mohol byť jasnejšie stanovený, takto sa vlastne opakujú iba tie isté situácie a k onej dôležitej premene dôjde až v samotnom závere. Inými slovami, film mohol mať pokojne 90 minút a z nikoho by neubudlo. Atmosféra je ale skvelá, Affleck s dlhými vlasmi a hipsterskou bradou pôsobí ale trochu divne. ()
Podle mě má Casey deprese, jinak nechápu, jak na tohle přišel. ()
Komorní nezávislý snímek, zasazený do netradičního prostředí dystopické budoucnosti, v níž vymřely skoro všechny ženy, se fungováním fiktivní společnosti a jejími pravidly zabývá vyloženě okrajově a z drtivé většiny stojí na vztahu a vzájemných hovorech dvou hlavních postav (otce a jeho jedenáctileté dcery maskované za chlapce), které zahrnují všechno možné od rozebírání rozdílu mezi morálkou a etikou po přednášku o menstruaci, nicméně nevynikají žádnou velkou scenáristickou bravurou, která by snímek dokázala při jeho malátném tempu a minimu děje podržet. Minimalistickému příběhu, který těží pouze z tábornického putování dvou diskutujících postav, které jen sem tam potkají někoho dalšího a v závěru akorát musejí obstát tváří v tvář ohrožení, aby mohly putovat dál, přesto nelze upřít silná atmosféra, přesné herecké výkony a lehkost Affleckova stylu vyprávění. ()
Reklama