Réžia:
Woody AllenScenár:
Woody AllenKamera:
Gordon WillisHudba:
Dick HymanHrajú:
Mia Farrow, Jeff Daniels, Danny Aiello, Edward Herrmann, John Wood, Milo O'Shea, Dianne Wiest, George Martin, Van Johnson, John Rothman, Raymond Serra (viac)VOD (2)
Obsahy(1)
Skromná a nenápadná Cecílie pracuje v bistre a jej jedinou radosťou v živote je pravidelná návšteva kina, kde môže aspoň na chvíľu zabudnúť na svoj ťažký život a manžela, ktorý hrá hazardné hry a občas ju aj bije. Keď už niekoľký raz pozerá svoj obľúbený film Purpurová ruža z Káhiry, z filmového plátna sa jej odrazu prihovorí postava cestovateľa a dobrodruha Toma Baxtera... (STV)
(viac)Videá (1)
Recenzie (163)
Konecne som zase nasiel nejaku Allenovku, ktora mi dokonale sadla. Tento film musi sadnut kazdemu milovníkovi filmov a pokial je naviac trochu snilek, tak sa do neho doslova zblazni. Na Allenovku to ma netradicne svizne tempo, az som si prial, aby film trochu spomalil a na konci mi bolo luto, ze film mi tak rychlo ubehol. Koniec je dost trpky ale trefny a hned som mal chut si film pustit odznova. 9/10. ()
Vynikající, mimořádně nápaditý a originální snímek, který řadím mezi absolutní top díla Woodyho Allena. Hned vedle Annie Hall, Manhattanu a Zelig. Film je (v super zkratce) o snění a tvrdé realitě, v které na lidi není moc spolehnutí...:-) Výborný film, všem doporučuji! "GO WITH TOM, HE´S GOT NO FLAWS." ()
Trochu jsem se obával jak bude mírně fantastická zápletka pod rukama Woodyho Allena fungovat. Přeci jen jeho scénáře vynikají velikou realističností. No a kouzlo tohoto filmu spočívá právě v tom, že zde konfrontoval přeromantizovaný svět naivních filmů 30. let s jeho přístupem a tak vznikl prostor pro úsměvné i smutné konflikty mezi sněním a realitou. Allen tak dokonale demonstruje jak moc jsou romantičtí hrdinové vzdáleni od skutečnosti. A nejlépe tento kontrast vynikne v samotném závěru, kdy je do film vřazen líbezný závěr z muzikálu Páni v cylindrech, který však zde funguje zcela protichůdně. Osobně tyto funkční hříčky považuji za doklad mistrovské filmařiny, takže nemohu než dát plný počet. ()
V tomhle filmu si Allen pohrává s nadpřirozenou zápletkou, která je jinak v jeho tvorbě dost ojedinělá: filmová postava uteče z plátna a zkoumá reálný svět, sama však zná jen dokonalý svět na stříbrném plátně, kde jsou vždycky padouši po zásluze potrestáni a láska dojde svého naplnění. Nutně tedy musí narazit - a náš reálný svět to v téhle konfrontaci prohrává na celé čáře. Ač se tedy jedná o zápletku nadpřirozenou, musím konstatovat, že se drží velmi při zemi a působí přesvědčivě - kdyby hypoteticky nějaká postava jednoho dne z plátna skutečně utekla, troufám si odhadnout, že by vše dopadlo nějak podobně. Allen je v Purpurové růži stále v plné formě a dokazuje, že je i skvělým režisérem, nejen hercem a scénaristou (jak ho známe odjinud) - například jak dokázal úžasně napodobit filmy 30. let, to se jen tak nevidí (za zmínku stojí skvělá práce s herci, přestože o Allenovi kolují historky, že herce nechá dělat co se jim zachce - zjevně to není pravda). Purpurová růže je pro allenofily povinný kus! ()
Gudaulin to ve svém komentáři skvěle vystihl: Film má dle mínění kritiků „reflektovat realitu všedního života a řešit reálné problémy, ne nabízet únik do světa iluzí. Naproti tomu diváci vždycky odpovídali, že všední reality mají plné zuby a do kin přicházejí snít a bavit se.“ Mám takový pocit, že Woodymu Allenovi se tady podařilo (ač to může znít nemožně) natočit snímek, který obě tyto protikladné možnosti filmového umění kloubí dohromady. Hlavní hrdinka, pocházející z oné reality všedního života, chodí pro únik z něj sledovat svůj oblíbený film do kina a v rámci toho úniku náhle zažije ještě větší dobrodružství, než čekala a celý příběh představuje takovou pomyslnou cestu z reality do onoho úniku a nakonec i navrácení zpátky. Divák má možnost zažít ten únik s ní, ale zároveň se ještě před závěrečnými titulky nevyhne ani onomu návratu. Nejdřív jsem si během první poloviny filmu říkal, že originální nápad s vystoupením filmové postavy z plátna do reality určitě šlo rozvinout do množství dalších situací a nápadů, natočit to se svižnějším tempem, pohrát si s jeho komickým potenciálem víc, až mi postupně došlo, že to ale přeci v rámci osobitého přístupu k námětu nebylo Woodyho cílem! Také musím uznat, že v rámci těch pár motivů, do nichž svůj nápad Allen rozehrál, to rozehrál velmi pěkně, originálně a alespoň pro mě poutavě. Purpurová růže z Káhiry není ztřeštěná crazy komedie, jak by možná někdo dle námětu očekával, ale nese klasický Allenův styl tohoto období a navzdory fantasy prvku plyne jako konverzační hra s romantickou zápletkou. Kdyby v realitě někdy došlo k oživení fiktivních postav z filmu nebo literatury, s kouskem nadsázky se dá říct, že tento film by měl k takové realitě určitě mnohem blíž, než třeba Těžký život dobrodruha nebo Falešná hra s králíkem Rogerem (...určitě nic proti těmto filmům :o)). Jiní autoři by dopřáli zatoulanci na výletě užít si to cestou v každém druhém podniku po cestě a velké množství nástrah, Tom se cítí v nové situaci mimo plátno ztracen, jen náhodou přijme pozvání do bordelu, aby záhy poznal, že to není prostředí pro něj a mimo chvíle se svou partnerkou je nucen zažívat i znudění. Mír a civilizační pokrok překonaly dřívější problémy zakázaných lásek, ale zdejší hranice mezi dvěma takhle rozdílnými světy jasně naznačují, že nečekaný okouzlující románek může trvat jen dočasně. Autor dopřává své hrdince osud dlouho podobný červené knihovně, než se vzhledem k nevyhnutnému návratu do tradičních kolejí takto očekávaný happyend v poslední chvíli hroutí. Přesto lze říci, že ten krátkodobý výlet určitě stál za to... Nejen precizní výtvarní stylizací vzdává Allen krásný hold černobílým veselohrám pro pamětníky, postavy z plátna (zvláště ženské) promlouvají k tomuto světu značně teatrálně, v kontrastě k civilně ztvárněné realitě. Jako komedie to není příležitost k uchechtání, ale úsměv na rtech mě tu často provázel, ten film umí zahřát, okouzlit. Mia Farrow je (podobně jako celý film) ve své obyčejnosti opět úžasná, její výraz v závěrečné scéně v kině na mě obzvlášť zapůsobil. Allenovi se zkrátka povedlo vtisknout retro filmu s poctou jeho oblíbeným klasickým veselohrám nový rozměr a já jsem za tohle zastavení rád, dneska mi Woody po delší době tedy hodně sedl! [90%] () (menej) (viac)
Galéria (60)
Zaujímavosti (13)
- Ide o posledný z ôsmich filmov v rade, ktoré Woody Allen natočil s kameramanom Gordonom Willisom. Ich spolupráca začala na filme Annie Hall (1977). (Motinski)
- Jeff Daniels měl tu čest slavnostně otevřít divadlo ve svém rodném Michiganu, které bylo zároveň podle tohoto filmu pojmenováno, tedy "The Purple Rose", neboli "Purpurová růže". (Avalon820)
- V hlavní roli se měl původně objevit Michael Keaton, ale po zkušebních záběrech Allen usoudil že by do role neseděl a přeobsadil ho. (hot_spot)
Reklama