Réžia:
Karel KachyňaKamera:
Jan ČuříkHudba:
Luboš FišerHrajú:
Rudolf Hrušínský, Veronika Jeníková, Libuše Švormová, Blažena Holišová, Ľudovít Greššo, Josef Somr, Bořivoj Navrátil, Jiřina Jelenská, Miroslav Moravec (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Svetobežník Prepsl bol hospitalizovaný ako bacilonosič nebezpečného ochorenia brušného týfu. Je to svojrázny človek, ktorý precestoval kus sveta a o svojich zážitkoch vie aj pútavo rozprávať. Spočiatku odmieta v nemocnici ostať, ale primár mu vysvetlí situáciu a Prepsl sa podriadi. Začína sa zžívať s novým prostredím a s ostatnými pacientmi. Najviac si rozumie so starým Bartůňkom, s láskou rozprávajúcim o svojich deťoch, ktoré sa však odmietajú o svojho otca starať. Pobyt v nemocnici a ľudia, s ktorými sa tu Prepsl stretol, ho dovedú k rozhodnutiu, ktoré podstatne zmení jeho doterajší život. (RTVS)
(viac)Videá (2)
Recenzie (203)
Nejen prispenim jedinecne kreace osamoceneho bacilonosice Prepsla (Rudolf Hrusinsky), ktery filmu vtiskl status - nezapomenutelny se pred nami oteviraji brany do kuchyne ceskeho mistra (Karel Kachyna) ze zivota na infekcnim oddeleni nemocnice. Tento dojemny, pravdive hluboky a silny pribeh je za bezoddiskutovatelnych 95%. ()
,,Když jsem měl za války průjem, vypil jsem flašku žitné. Jenže teď z každého prdu dělají vědu." Vyprávění pana Prepsla v podání mistra Rudolfa Hrušínského bych poslouchal klidně i do půlnoci. Ač se Kachyňova a Branaldova VIZITA skládá z melancholických a více méně smutných smutných příběhů ze života pacientů jedné nemocnice (a přístup rodiny pana Bartůňka je fakt přímo k pláči), díky optimismu a filosofii hlavní postavy z ní číší neskutečná pohoda. Jde v podstatě o oddechovou záležitost plnou humorných hlášek a svérázných vyprávění, ovšemže mistrovsky napsanou, zrežírovanou a zahranou, a ve které si i náročnější divák nalezne své kvality. Po třech letech jsem si z tohoto filmu už moc nepamatoval a ta lidskost i ten humor mne opětovně uhranuly. Nádhera, pan Hrušínský byl prostě kadet! ,,...jaképak BYL?!" ;-) 90% ()
Tak jsem dnes po hodně dlouhé době viděla Pozor, vizita a zjišťuji, že už je to opravdu dávno, co jsem film viděla, protože jsem si myslela, že je to hrozně depresivní film a nejdřív se mi na něj vůbec nechtělo dívat a ono je to vlastně úplně jinak.Škoda, že takového spolupačoše nebudu mít na porodním to bych se tam i těšila. Viděno po 3 a něco letech znovu Hrušínskej byl bůh, asi jeho nejlepší film. Já jim to tááák přála, aby něco bylo. Njn, kdyby on byl mladší, nebo ona starší. Kde já to už jen slyšela a koho mi to připomíná? ()
Opět hluboce lidský výkon Rudolfa Hrušínského, ale také slovenský herec Ľudovít Greššo v roli starce, který si nechce přiznat, že ho jeho rodina odhodila a je jí dobrý akorát jeho důchod, je skvělý. Oběma velikánům herectví dobře přihrává tehdy mladičká Veronika Jeníková, v klasické roli lékaře Bořivoj Navrátil a další. Zamyšlení nad filmem nutně vede ke konfrontaci s dnešní pandemií COVIDu a postavení lidí, jejichž život nemoc omezila. ()
Nemocniční pokoj u mě vyvolává cosi nepříjemného. A co teprve infekční oddělení, na kterém pacienti mají ve střevech baktérie a serou jak najatí. "Salmoneloza hovnoza", jak neodolatelně pronese ve filmu pan Hrušínský fatální větu, ve mně evokuje jen nutkavý pocit mít tenhle film za sebou. Zkrátka, já se z filmu neposral. Ovšem pozor, to neznamená, že ten film není kvalitně natočený a zahraný. Mistr Kachyna mě, coby diváka, zavřel na pokoj se starou českou hereckou školou, kterou výborně uvěřitelným způsobem reprezentuje zejména Rudolf Hrušínský. Herci okolo něj mu zdařile sekundují, po stránce herecké nemám námitek. Jenže film by to neměl být jen o hereckém výkonu, popřípadě výkonech jednotlivce či více herců, ale měl by také bavit, strhnout. Obyčejný lidský příběh o obyčejné infekční, a dodávám hnusné nemoci, je však plochý, a výrazově málo průrazný. Nedovedu si například film představit bez Hrušínského. Když si odmyslím jeho figuru, je film plný epizodních charakterů, a o to víc vyjde na zřetel jeho málo barvitý příběh. Řemeslně zdatný režisér divákovi nedopřeje, aby si od vůně lizolu a nemocničních halen, tak nějak odpočinul, a jen v jedné restaurační sekvenci, opustíme brány nemocničního zařízení. Film má naštěstí dobře napsané dialogy, a s nimi ten statický ráz příběhu nějakým způsobem plyne. Plyne, ale nepádí kupředu sám, nýbrž ho posouvají herci. Kachyna nikdy neměl cit pro tempo svých filmů. Tento jeho film je zářným příkladem roztahaného filmu, možná nejzdlouhavějšího z jeho režijní filmografie. Práce s herci je až téměř obdivuhodná, jak i z nevelkých rolí dokázal režisér vykřesat něco, co už v soudobé kinematografii delší dobu chybí a chybět bude. Na příběhy obyčejného lidství, na ty byl mistr Kachyna kadet, tentokrát se však zdržel v nemocnici až nezdravě dlouho. Pocit, že ležím na lůžku a chce se mně opakovaně srát se dostavil, a to prosím pěkně, nejsem pesimista, ale zkrátka a dobře, jak jsem tak ležel na tom lůžku a volal "sestři, sestři", tak jsem nevolal jen tak nadarmo. hovno jsem měl v zatáčce, ale co hovno, byl to jenom bublající sajrajt se zvukem připomínající závody Moto GP, ta píča jedna sestřička, mně nepodala bažanta a já byl nucen to pustit pod sebe. No a tak nemám nejlepší vzpomínky na infekční oddělení, kde mně zjistili i další choroby, které doposud nebyly objeveny a vědci je za pomoci mých vzorků bedlivě zkoumají. A musím vám říct, že jsem se styděl, jak jsem se posral. Ta sestřička byla hodně sexy. Uklízela to v rukavicích a smrad to byl, jak když otevřou rigol s hajzlem plným hoven, co nasral otylý člověk za 50 let. Tu sestřičku jsem pak za rok potkal v tramvaji. Hned mě poznala a na celou tramvaj spustila: "Jééé, zdar, to jsi ty, co jsi se před rokem na infekčním posral." No a z ostudy jsem měl vlněnou šálu. Mé hodnocení: 40% ()
Galéria (40)
Zaujímavosti (25)
- Josef (Ľudovít Greššo) hraje na harmoniku „Kebrdle“. Harmoniky Josef Kebrdle začal vyrábět v Hořovicích roku 1920. Firma přežila socialismus pod názvem Delicia, pod kterým působila i následujících několik desetiletí. (sator)
- Muž, ktorý sa v čase 19:39 objaví na obrazovke, je otec Zdeňka Pohlreicha. Sám Zdeněk to priznal v poslednej časti Ano, šéfe! (2009). (JurajKa)
- Kromě jiných písní zpívá Prepsl (Rudolf Hrušínský) při svém posledním útěku také píseň „Silnice šedivá“, kterou složil pro film Řeka (1933) Josef Dobeš. (Přemek)
Reklama