Réžia:
Akira KurosawaHudba:
Masaru SatóHrajú:
Toširó Mifune, Júzó Kajama, Cutomu Jamazaki, Kjóko Kagawa, Reiko Dan, Mijuki Kuwano, Haruko Sugimura, Kamatari Fudžiwara, Jošitaka Zuši, Kin Sugai (viac)Obsahy(2)
Psychologický príbeh o citovom dozrievaní mladého lekára, konfrontovaného s realitou štvrte chudákov. Mladý lekár Noboru Jasumoto len nedávno ukončil štúdium medicíny a nastupuje do nemocnice pre chudobných, ktorú vedie nekompromisný doktor Niide, prezývaný Červenofúz. V neľahkých podmienkach sa snaží poskytovať zdravotnú starostlivosť i útechu tým, s ktorými sa život nemaznal. Po počiatočných konfliktoch si mladý lekár uvedomí, že za tvrdou maskou Červenofúza sa skrýva hlboko ľudské a láskavé srdce, žijúce podľa tých najvznešenejších morálnych kréd. Červenofúz vie, že dôležitejšie ako moc a sláva sú v živote súcit a nezištná pomoc. Až keď toto doktor Jasumoto pochopí, otvoria sa mu oči pre skutočný zmysel jeho poslania lekára. (STV)
(viac)Recenzie (160)
Moje třetí setkání s Kurosawou a Mifunem, po filmech Sedm samurajů a Tělesná stráž. Opět je zde příběh, který je ve srovnání s tím na co jsme zvyklí u současné produkce trochu rozvleklý. Ale Kurosawa dokáže vystavět příběh tak, že jsem se ani v komorních a statických pasážích nenudil. Pravda že jsem měl při prvním shlédnutí trochu problém orientovat se v tom, kdo je čí strýc a bratr, ale to mi nevadilo. Všechny tři jsou založeny na příběhu, který je silný a to je recept na každý dobrý film. Navíc prostředí Japonska, Číny a Dálného východu vůbec je mi blízké, stejně tak jako jejich styl vyprávění. Takže dávám palec nahoru. ()
Zlatý Lev - výběr ()
Jednoduchá myšlenka předkládající společnost dobového Japonska pohledem nově příchozího doktora, který se začíná učit v praxi u Rudovousa. Ten ho přes jeho počáteční odpor začne přibližovat realitu chudých lidí, různé záhyby společnosti i lékařského řemesla (soudce, tvrdé praktiky v městském domě, ...). Kurosawa zde podle mě naprosto přehání a jednoduchou myšlenku přiblížení stavu sociálně nejslabších a všech vazeb od politiky až po rodinné vztahy přenáší do tříhodinového eposu, který nejen nemá pořádné tempo, ale jehož atmosféra sází na divákovu fascinaci (v které se má odrážet i fascinace nového doktora, který stejně jako divák poznává "realitu"). Pro milovníky AK povinnost, pro ostatní nebezpečná věc, která v mých očích připomíná Kubrickova Barryho Lyndona... a přináší ještě o chlup horší pocit z výsledného díla. PS: Kulmon píše ve svém komentáři, že se film natáčel dva roky, pro mě subjektivně také dva roky trval... ()
Společně se Sedmi samuraji nejlepší Kurosawův snímek. Příběh mladého lékaře nastupujícího na zkušenou do nemocnice pro chudé je strhující a dokáže zaujmout především díky osudům obyčejných lidí. Přes tři hodiny stopáže vůbec nenudí a nebýt do filmu nezapadající jedné bojové scény, tak ani není co vytýkat. Není zde ona otravná teatrálnost, která "zdobí" některé jiné snímky tohoto japonského velikána, pro zdlouhavost tu také není místo a snad poprvé je u Kurosawova snímku dobře využitá hudba. Výsledek je sice jednoduchý a komorní, ale v tom je právě jeho síla a největší přednost, jelikož se může naplno soustředit na osudy, chování a pohnutky jednotlivých postav. Všichni herci hrají skvěle, ale jednoznačně nejlepší je tradičně charismatický Toshiro Mifune ve své životní roli zdánlivě despotického lékaře s dobrým srdcem. Důkaz, že výtečnému filmu stačí pár herců, dobrý scénář, pár interiérů a naprosté minimum exteriérů. Humanistický snímek, který patří k vůbec nejlepším japonským dílům. Škoda, že Rudovousem po šestnácti společných filmech skončila jedinečná spolupráce dnes již legendární dvojice (nejen) japonské kinematografie. ()
Autorský koncept, který v 50. letech ustanovil režiséra za tvůrce-Boha, není pomýlený jen z důvodu nemožnosti nahlížet komukoliv do hlavy a teamworkingu širšího ansámblu na díle, rovněž je problematický z hlediska autorů-značek, vůči nimž cítí divák pokoru a jihne, ztrácí soudnost. Slovy klasika: Dobrý režisér špatné filmy netočí. ____ Mixne-li se jakýkoliv film asijskou provinciálností, kde se s oblibou řeší sondy mezi obyčejné lidi po vzoru neorealismu, vyleze z něj zákonitě společenský komentář, nic víc, a totéž se přihodilo zde. Kurosawa podobně jako Godard miloval klasické hollywoodské filmy a sám nevěděl, kam patří, zda na Východ, či na Západ, zda následuje práci kamenu japonského filmu 30. let, režiséra Ozua, mistra střihu a detailu, nebo Mizogučiho táhlé, distancovaný záběry. Kurosawa sám přiznal, že v každém jeho filmu jsou maximálně 3-4 minuty skutečné kinematografie. Dobrá, ale kdo je má v těch pře-timeovanejch špageťácích hledat? ____ Doktoři zde spíš rozmlouvají, než léčí, Kurosawa převádí denní pinožení do pokojné filozofické roviny o moudrém a přísném učiteli, pod jehož vedením vstupuje žák na cestu k dobru (nemocnice je zčásti vězením – nápravnou, a zčásti tělocvičnou – bojové sporty taktéž očišťují duši nezvedených mladíků), což je snad jediné východisku filmu; jeho relativita v posunutých dialozích mezi vývojem postavy a jejím výchozím stavem. Je třeba vnímat, co postavy říkají, ne jak to říkají. Červenobradáč ale není geniální, ani vizionářský. Musíte ho tolerovat víc, než on bude tolerovat vás. ()
Kurosawův pomalý, ale lidsky strašně krásný snímek Rudovous. Napodruhé už plný počet bodů i přes 3-hodinovou délku. Spousta nezapomenutelných scén a příběhů - např. Yasumotovo zachránění před narušenou vražedkyní s jehlicí, uzdravení uzavřené týrané dívky Otoyo unesené z nevěstince péčí Rudovouse a mladého doktora Yasumota, kvílivé volání kuchařek do studny pro navrácení duše umírajícího chlapce "Rejska", dojímavé a strhující osudy umírajících pacientů... Pěkná hudba Masaru Satôa, jednoho z nejžádanějších japonských filmových skladatelů. Trailer: http://www.csfd.cz/film/5418-rudovous-akahige/videa/ ()
Rudovous je postava, kterou by si toužil zahrát snad každý herec. Moudrý lékař i učitel, duchem velký, ale chováním stále skromný, pomáhající chudým, řídící se samurajským kodexem cti a trochu netradičně i životním pragmatismem (použití milosrdné lži), zkrátka je to člověk se srdcem, mozkem i vousy na pravém místě. Přestože je v prvé řadě doktor, film je spíše o léčení (a vzdělávání) ducha, než těla a to z něj dělá docela hodnotné a nadčasové dílo. Nadčasové však pouze svým obsahem, nikoliv formou - dlouhé, statické záběry, nevábné prostředí a mizanscény, neztravitelně zdlouhavá a nudná kompozice - z dnešního pohledu. Nechci říct, že Rudovous by měl být kratší, nebo akčnější, protože pak by to nebyl Rudovous, tento film je zkrátka součást historie, nad kterou jeden oněmí fascinací, zatímco druhý jednoduše usne... 5/10 ()
Nechci přehánět, ale vizuálně je tenhle Kurosawa možná vůbec nejlepší (přechod k barvě pak byla jeho největší filmařská chyba). Sice tu nebojují samuraji ani nesledujeme velké bitvy armád, přesto mě ale tenhle film svými nádhernými obrazy naprosto dostal. S příběhem je to horší. Jako často u Akiry mám pocit, že je tu jednoduchá a jasná myšlenka sdělována se zbytečným pocitem vlastní důležitosti... což není nikdy k dobru věci. Přesto si to udrží čtyři hvězdy. ()
O podstatě lékařské profese aneb co je to humanismus. Po Sedmi samurajích druhý film kombinace Kurosawa + Mifune, který je na maximum. Nechť se dívají ti, kteří myslí, že zdravotnictví má sloužit především několika jednotlivcům. ()
Z toho mála fakt o Kurosawovi, která jsou pro mne dostupná, se zdá být zřejmé, že tento film svým způsobem jakoby uzavíral režisérovo dílo. Jeho hlavní téma, za které lze považovat stopování modernosti a lidství v novějších japonských dějinách (v zásadě nejde před éru šogunátu, tj. jen výjimečně pod rok 1600), je v tomto případě aplikováno na péči o nedotknutelné, ty z nejhlubšího dna japonské společnosti. Kurosawovo nahlížení za kulisy slov gejša, šintoismus, samuraj, bonzaj je důsledné a ve své břitké kritičnosti poprávu nemilosrdné. Hloubka a důkladnost jeho introspektivy jsou mimořádné a ovlivňují i pojetí děje, které se z evropského hlediska může jevit jako zvlášť statické. Na hodnotách a přínosu filmu to však pro zasvěceného diváka, připraveného naslouchat i vnímat, nemění nic. ()
Epizody, poměrně chabě slátané dohromady. Podle mého mínění ani skvělá režie nedokázala vyrovnat polopatičnost scénáře. A jako pohádka o prozření a správných hodnotách.... hm, hm. Nicméně pozoruhodný Mifune exceluje, např. scéna při inkasování peněz za léčbu boháče byla podle mne jedna z jeho vrcholných.... ()
Od Kurosawy mám radši ty samurajský filmy, ale i tohle byl velice zajímavý kousek. Atmosféra toho, jak špatně se žilo chudým je místy až mrazivá a některé scény jsou opravdu mimořádné. Tento film je také o postavách, nejenom té Mifuneho a všichni herci to zvládají na výbornou. Jediné co mi vadilo byl příběh, který se skládal spíše z příběhů některých postav a zásadnější dějová linka přijde až v druhé půlce. Kvůli tomu bylo tempo místy pomalejší a ty 3 hodiny byly zkrátka na mě trochu moc. Ale i tak se to řadí ke Kurosawovým výtečným kouskům. ()
Moj prvy film, ktory som od Kurosawu videl a som velmi milo prekvapeny. Ani som necakal, ze ma az tak budu zaujimat osudy roznych ludi, ci uz chudobnych, chorych, alebo aj tych, ktori nemaju len fyzicke bolesti, ale aj dusevne z roznych dovodov. Ani dlzka filmu mi neprekazala a cas mi uletel, ani neviem ako. Najviac sa mi pacila druha polovica filmu s krasnou hudbou, kde do nemocnice zobrali dievca, ktore bolo stale bite a umyvala podlahu alebo chlapec, ktory kradol, pretoze jeho rodina bola chudobna. Ale vlastne ma zaujal kazdy pribeh, kazdeho cloveka, preto 5 hviezdiciek... 31.12.2008 _____ Toshiro Mifune - (Dr. Kyojio Niide, ´Akahige´ Red Beard) +++ Yuzo Kayama - (Dr. Noboru Yasumoto) +++ Tsutomu Yamazaki - (Sahachi) +++ Reiko Dan - (Osugi) +++ Miyuki Kuwano - (Onaka) +++ Terumi Niki - (Otoyo) +++ Hudba: Masaru Sato +++ Produkcia: Akira Kurosawa +++ ()
Zpočátku mě děsila předlouhá stopáž, nakonec mi ale film utíkal lépe, než o polovinu kratší Rašómon. A znovu mě Kurosawa přesvědčuje, jak dobře dokáže zobrazovat lidské příběhy a hlavně povahy jejich postav. Nádherně odvyprávěný příběh mladého doktora a jeho dospívání v ohledech vlastní příslušnosti, na kterém musim ocenit především ohromnou pestrost, týkající se emotivních poloh snímku - dokáže být jemný, laskavý, hravý a veselý, stejně jako tvrdý, drastický, nemilosrdný a smutný, přičemž žádná scéna nepůsobí nepatřičným nebo zbytečným dojmem. A nad tím vším ční jako totem postava doktora Niideho - Rudovouse. Toshiro Mifune je v jeho roli skvostný. Nejcharizmatičtější postava, jakou jsem (nejen) poslední dobou ve filmu viděl. ()
Další skvost. Tentokráte nám Kurosawa poskytuje široký rozptyl pohledů do osudů obyčejných lidí Japonska 19. století. Další stavební kámen Kurosawovy tvorby opět dokazuje, že kvalitní film má co nabízet i 40 let po svém vzniku. Opět je zde spoustu kvalitních herckých výkonů a i tentokráte je všechny s přehledem válcuje charismatem přetékající doktor v podání Toshira Mifuneho. Dokonce jsme svědky akční vsuvky, což bych od tohoto dramatu nečekal, tato scéna ovšem nepůsobí nijak nepatřičně. ()
Prvotřídní kvalita. jen bych chtěl vidět, jak doktora každý volá Červenobradáč:-)) Možná v Blavě, hi hi hi:-)) ()
Nechci nijak ubírat na vyníkajícnosti Sedmi samurajů, ale Rudovous je podle mě nejlepší Kurosawovo dílo. ()
Po formální stránce jistě obdivuhodně celistvé a svou epizodní strukturou poměrně lehce stravitelné, jak je ostatně u Kurosawy zvykem. Rozsáhlý příběh s mnoha odbočkami a klasickými motivy drží pohromadě a je až překvapující, kolik nové šťávy Kurosawa ze zažitých filmových námětů za pomoci výborných herců a autentické výpravy ždímá. Toširo Mifune je opět nezapomenutelný a jeho vousatý Akahige ztělesňuje jak důstojnost a moudrost vznešené japonské nátury, tak i takřka vše ostatní, co diváci po celém světě vyžadují od tváří stříbrného plátna. I proto jsem možná vnímal jako výrazné rozladění, když scénář si retrospektivně odskočil k sentimentální love story, místo aby dál pečlivě uceloval nadějně gradující dění kolem Černovouse a mladého Jasumota. Ale není třeba výrazněji plakat nad výdělkem - na to je tohle životopisně laděné drama pořád až moc dobře natočené, veskrze nenudící a konečně i originální. A slabší finiš na tom nemůže nic moc změnit.. 85% ()
Žádná moderní korejská romance, ale druhá polovina tohohle starého černobílého filmu mě tak emočně odrovnala, že jsem brečel jak malý kluk a nestydím se za to. Krása. ()
Nádherný, jednoduchý príbeh vizuálne výborne spracovaný a doplnený o krásne myšlienky - o bytí, o umieraní a hlavne o tom, čo je v živote to najdôležitejšie... život sám. Len pomohla by snáď kratšia stopáž, miestami to bolo trochu vláčne. 85/100 ()
Reklama