Réžia:
Akira KurosawaHudba:
Masaru SatóHrajú:
Toširó Mifune, Tacuja Nakadai, Keidžu Kobajaši, Júzó Kajama, Takaši Šimura, Reiko Dan, Kamatari Fudžiwara, Akira Kubo, Hiroši Tačikawa, Jutaka Sada (viac)Obsahy(1)
Bezmenný samuraj sa vracia vo voľnom pokračovaní filmu JODŽIMBO a opäť vyťahuje svoj dôvtip a meč. Tentokrát sa predstavuje ako Sandžuro (tridsiatnik) Cubaki (kamélia). Sandžuro prespáva v opustenom dome a vypočuje si rozhovor deviatich mladých mužov o korupcii v ich klane. Neskúsení mladíci posudzujú členov klanu podľa toho ako vystupujú navonok, samuraj však už z ich slov spoznáva skorumpovanosť superintendanta menom Kikue, čo sa aj o chvíľu potvrdí, keď sa družinu pokúsi zatknúť. Skorumpovaní členovia klanu uväznia strýka jedného z mládencov a Sandžuro sa rozhodne im pomôcť ho oslobodiť. Od začiatku sa správa ako vodca skupiny, čo sa niektorým mladíkom nepáči, časom však zisťujú, že svojou naivitou a neskúsenosťou mu spôsobujú len viac problémov. Mení sa aj zmýšľanie samotného ronina (samuraja bez pána). Potom ako musel zabíjať, mu staršia žena vysvetlí, že sám vyzerá ako obnažený meč - ostrý a dobre seká. "Ale dobrý meč zostáva v pošve." Preto sa rozhodne zabíjať len vtedy, keď musí. Vďaka mladíckej nerozvážnosti svojich spolubojovníkov je však nútený používať svoju katanu častejšie ako by sa mu páčilo.
Ďalší zo samurajskej línie Kurosawových filmov bol natočený podľa románu Šugoro Jamamota "Hibi heian". K zaujímavostiam patrí, že na vystreknutie krvi v dueli bol použitý čokoládový sirup zmiešaný so sódovkou pod tlakom. (Turiec)
(viac)Recenzie (135)
Tak, Kurosawa skrátil stopáž a film je hned konzistentnejší. Sanjuro sa koncentruje na postavu Toshira Mifuneho a je to len dobre, pretože ten ťahá svojou charizmou dej ako sa len dá. Réžia mi pripadala o niečo svižnejšia než v ostatných Kurosawových filmoch čo som videl. Oceňujem snahu nalepiť na jednoduchý dej aspoň nejaké zvraty a väčšiu snahu o psychologické prekreslenie Mifuneho hrdinu. Ale päť hviezdičiek je za posledný súboj, pretože to čo tam Mifune spravil (tasiť ľavou, stiahnuť sayu a potom de facto reverzom spolu so zatlačením pravou seknúť tak zblízka bez toho aby sa sám zranil ) je mimoriadne ťažké, on to však zvládol úplne perfektne. (väčšina z pokročilejších iaidistov by mala veľký problém už len s tasením ľavou). 9/10 ()
Stará Kurosawa prekvapila mierou zábavnosti. Vtipné i s hojnou akciou, u mňa výrazne lepšie ako Yojimbo. Asi nemá zmysel spievať chvály na uja Tošira, v jednej scéne si vtipne špára v nose, v ďalšej naporcuje tucet chlapov, akoby sa nechumelilo. No a záverečný krvavý gejzír - nie som odborník na japonskú kinematografiu, ale zdá sa mi, že to bude otec všetkých mohutných krvavých gejzírov v samurajských filmoch. ()
Nejsem si jist, zdali to Akira Kurosawa myslel s vtipem, ale vtipné to poměrně bylo. Zároveň z toho byl cítit i respekt z herců a respekt od herců k samurajskému řemeslu, jako takovému. Celé je to takové hodně uvědomělé a plné mouder a vlastně takové, jako vždycky od Akiry Kurosawy. ()
Zatím nejlepší Kurosawa, kterého jsem viděl. Příjemná délka, zajímavý příběh, skvělý Toshiro Mifune a Kurosawa v největší formě. Překvapilo mě tempo a plynulost děje, který se zbytečně nezasekává a nečeká. Kontrast vidiny boje a krve v podobě samuraje a mírumilovný a láskyplný pohled na svět skrze dvě ženy je jen jedním z kontrastů v celém filmu a jasně dává najevo, že tohle je promyšlené od první do poslední minuty. ()
Tentokrát nám mistr nadělil oddechový nářez s prvky komedie. Toshiro Mifune je tam namakanej drsňák, který pomáhá devíti uchům s osvobozením správce města a moc problémů mu to zrovna nedělá. Podezříval jsem ho z toho, že by celou armádu dokázal vykuchat sám, ale to by ten film byl asi dost krátkej. Nicméně Kurosawova invence se hodně objevuje u bitek (potok krve na konci rulez) a zvláště se mi líbila asi desetivteřinová scéna tancování devíti hlavních hrdinů se zajatým nepřítelem za zvuků takové rozjuchané hudby. ()
První Kurosawův samurajský film, který jsem viděl. Naivnější a statičtější, než jsem čekal, v celé filmu se střídají prakticky jen 3 prostředí - interiér, ulice a zahrada. Rozhodně nejde o akci, spíše o cynické vystupování Toshira Mifuneho s občasnými bonmoty a snaha přechytračit nepřítele léčkami, které jsou stokrát provařené... Nudě zabraňuje charizma hlavního představitele, jemný humor a stoprocentní využití širokoúhlého obrazu. ()
Na film od A.Kurosawi jsem byl dost zvědavej. A co jsem zjistil? Jednoduchý schéma - osamělý samuraj pomáhá slabým (a hloupým), trocha humoru v dialozích, boj proti (všemi mastmi) mazanýmu nepříteli a dobro by mělo zvítězit nad zlem. Hodně dialogů a vyprávění (nijak zvlášť nenudilo), odehrávající se v těch jejich barácích nebo před nimi. Japončíci se chovají ve filmu jako idioti stejně v roce 1962 jako dnes. Nechybí trocha moralizování a spousta mouder. Třeba, že dobrej meč má zůstat v pochvě.... Charismatickej T.Mifune a zajímavý finále - vlastně typicky samurajský. ()
Tak tohle bylo naprosto priserny. Za prvy mi krome toho hlavniho, to jest, ze chteli osvobodit strejce, nebylo vubec jasny, o co tam komu de, bylo to dost zmateny a za druhy to byla silena nuda. A kdyz uz prijde souboj, tak neco tak trapnyho a smesnyho jsem uz dlouho nevidel. Aspon, ze Toshiro tu je docela za frajera, kterej ma ostatni za blbecky a furt by jen spal. Hudba ma svy svetly chvilky, ale vetsinou je naprosto odporna. Jedinej souboj, kerej se krapet poved, je ten zaverecnej. ()
Pokračování YOJIMBO, které trpí celkem slabým scénářem, který nedovolí, aby se v příběhu rozvinula sevřená a unikátní atmosféra předchozího dílu. Kurosawova režie a vynikající Toširó Mifune vše zachraňuje, ale YOJIMBO to není. ()
Můj druhý Kurosawa. Výborný, přímočarý snímek s opět parádním Toshiro Mifunem v hlavní roli. Zkušený samuraj se snaží vést skupinku horkokrevných bojovníků a na jejich cestě je doprovází řada soubojů, intrik, napínavých i vtipných okamžiků a hlášek. Až do dnešního dne jsem si myslel, že nejrychlejšími technikami iaidó disponuje Kenjiro Sanga, avšak Sanjuro Třicetiletý z Kaméliové zahrady mě v jednom z nejnapínavějších a nejrychlejších závěrečných duelů přesvědčil, že jsem byl na omylu. Neuvěřitelně precizní a nebezpečná technika (jak píše Marius) je provedená naprosto famózně. A poprvé stříká gejzír krve. Dobrý meč zůstává v pochvě. Ještěže má Sanjuro meč nejlepší, ten je pořád na vzduchu... jasný, smysl snímku je v nesmyslnosti válčení a zabíjení... ()
Nikdy jsem v sobě neměl tolik mladické nerozvážnosti, abych šel bonzovat na mocné šmejdy kvůli jejich korupčnímu jednání. Tutově by se to totiž obrátilo proti mně a skončil bych rozsekaný na malé kousíčky, stejně jako ti žlutí kluci, kdyby nepotkali Sanjura. Sanjuro je zkrátka báječný - špinavý, mazaný a ještě skvěle porcuje své nepřátele. Není však jediným pozitivem tohoto snímku, neboť třeba taková paní správcová svým pacifismem naprosto odzbrojuje. Také samurajské finále mne nadchlo, ale nemohu dát plný počet kvůli jisté naivitě příběhu, díky níž je příběh černobílý nejen díky kameře. Přesto jsou Odvážní mužové nejzábavnějším filmem, který mi pan Kurosawa osobně promítal před spaním. ()
Problém s Kurosawou je, že vidět od něj jeden film je jako vidět všechny. Jakékoliv dva-tři první kousky jsou špičkové, ale pak to jde kvůli své monotónnosti dolů. ()
Zatím patrně nejslabší Kurosawův snímek, který jsem měl možnost vidět. Samurajské filmy mi obecně nesedí a marně přemýšlím, jestli je to odlišnou kulturou nebo režijní neschopností, ale obecně se mi zdá, že herci přehrávali a v jejich projevu bylo cítit patos a pózu. Sama zápletka je poměrně jednoduchá až naivní a některé dialogy mi přišly jakoby z jiného světa. Velitel žoldnéřů se ihned sbratří se zcela neznámým samurajem a prozradí mu důležité plány, které ohrožují nadřízené i jeho samého. Zároveň se v rozhovoru hrdě přizná, že je bezcharakterní mizera - potkal jsem v životě už řadu unikátních darebáků, ale žádný si nepřiznal, že dělá něco nemorálního, natož aby se k tomu hrdě hlásil. Bojové scény jsou přehnané, Mifuneho samuraj bez problémů vyřídí deset protivníků, aniž by se výrazně zadýchal - ale to už tak nějak k žánru patří. Celkový dojem: 45 %. (Se zamhouřenýma očima a z úcty ke klasikovi.) Pozitivní na Sanjurovi je, že se nebere moc vážně a odlehčený tón ledacos zachraňuje... ()
Konečně Kurosawa, u kterého jsem se i zasmál. Svěží a zábavný. Až mě z toho zaskočilo! ()
Historická linie Kurosawova díla se opakovaně vrací k základním mravním problémům tradicemi a statičností spoutané země a mezí a možností rezistentního individua v tomto rámci ortodoxie konvencí a kast. Tímto jedincem je i tentokrát oblíbený Kurosawův herec Toširo Mifune. Rozvážná dynamičnost brzdí nepřipravenou horkokrevnost naivního mládí a výstižně reprodukuje cyklickou časovost doby, v níž se činy statečného čestného samuraje odehrávají. Happyend není za těchto okolností vyumělkovaný, ale přirozený a jako vyvrcholení nenapadnutelný. Jakkoliv tyto pohledy do národní identity mohou působit pro Evropana neobvykle a až nestravitelně, jejich význam je neoddiskutovatelný. V zásadě rovněž evropskýma očima kvalitou, která má japonské kořeny, prostředkují všelidské nesnáze a žaly. Katastrofický konec a zhroucení japonského státu v r. 1945 byly ještě v době vzniku filmu živým, palčivým problémem. A tímto problémem bylo nejen končící samurajství a jeho mravní a myšlenkový svět, ale i neméně nesnadná otázka jak odlišit to, co by mělo zůstat i do budoucna, od toho, co se viditelně přežilo. Problém, který je všelidský a nadčasový. I dnes, téměř půlstoletí po vzniku tohoto filmového klenotu nejvyšší zlatnické práce. ()
Nu což, rozhodně to není špatné, ale o něco horší než předchozí Yojimbo to je, důvodů je hned několik, za prvé prostředí působí mnohem komorněji, což by problém nebyl, kdyby byl děj zajímavý, jenže on moc zajímavý není, neb je až moc jednoduchý a navíc ho nepodporuje ani jedna zajímavá vedlejší postava, v předchozí části se přeci jen zjevil alespoň nějaký ten sympatický vesničan (tady civilové de facto absentují zcela a místo nich je tu banda blbózních ozbrojenců) a zdejší űberpadouch je totálně a úžasně bezvýrazný, že i kdyby ho místo japonce hrál výjimečně vysoký Wookie se zrzavo-zlatavou srstí, nepomohlo by to, aby působil démoničtěji, nebo padouchovatěji. Tahle to sice zní, že jenom kritizuju, ale to by bylo dosti nefér, pořád je to výborná záležitost, které vládne Mifune a mající docela překvapivé vyvrcholení, které se dokonce snaží dodat určitý druhý pohled. " Dejte si pozor, vzbudili jste mne.. Jsem mrzutý! " ()
Pro mě asi jeden z nejslabších Kurosawových snímků. Vychválit mohu prostředí, Mifuneho, hudbu, závěrečný souboj a myšlenku o nesmyslnosti válčení, ovšem forma tohoto počinu mi příliš nesedla. Naivita některých scén mi vysloveně vadila a časté pokusy o humor prostřednictvím grimas a gest mě také nepotěšily. Osobně mám od Kurosawy nejraději nesamurajského Děrsu Uzala a samurajské Tři zločince ve skryté pevnosti či kultovní snímek Sedm samurajů. ()
Tohle je jeden z mála opravdu odlehčených filmů, od Kurosawy. Tento film se opravdu nesnaží být ničím více, než akčním filmem. Ale to neznamená, že to není úžasná zábava. Řekl bych, že Sanjuro je ze všech Kurosawů nejakčnější. Toshiro Mifune opět září. Jeho postava je absolutně uvěřitelný charismatický drsňák, který se snaží poučovat mladíky o špatnosti zabíjení. Tento film mu patří. Jinak je film řemeslně odveden na jedničku, takže kromě absence nějakého hlubší zápletky nemám co vytknout. ()
Jeden z nejproslavenějších samurajských snímků své doby.! ()
Obsahově sice slabší, ale zato královsky zábavná a přímočará příručka pro začínající samuraje, kde Mifune dovádí charakter své legendární postavy k naprosté dokonalosti a zvládá bavit tentokrát ještě lépe než samotný Kurosawa, který nám předkládá příběh přeci jen až moc zploštělý a takřka divadelní, orientujíc se vždy jen na velmi malý vyprávěcí prostor. Přesto ale velká paráda a pro příznivce obou filmových hvězd naprostá povinnost... 80% ()
Reklama