Réžia:
Karel LamačScenár:
Anatole de GrunwaldKamera:
Otto HellerHudba:
Benjamin FrankelHrajú:
James Mason, Tom Walls, Phyllis Stanley, David Farrar, Karel Štěpánek, Betty Warren, George Robey, Finlay Currie, Anthony Dawson, Eric Mason, Walter Crisham (viac)Obsahy(1)
Válčící mocnosti nasazují všechny prostředky, aby zničily nebo poškodily protivníka. Tak jako na frontě zuří otevřená válka, odehrává se daleko v zázemí tichý, ale tím tvrdší a nemilosrdnější boj mezi tajnými agenty špionážní a protišpionážní služby. Často zaplatí mnoho nevinných a nezasvěcených lidí při tom krvavou daň... [dobový program] (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (3)
Fajn klasicky a tak akorat bububu thriller opet s velmi dobre fungujici ustredni dvojici. Podobne jako v Candlelight in Algeria vyfasoval James Mason skvelou partnerku - tentokrat Joyce Howard. Jejich chemie a slovni prestrelky jsou vtipne. Zapletka je postavena na rafinovane konspiraci na pozadi valky, spioni mozna az trochu legracnim zpusobem ziskavaji strategicky dulezite informace, tomu se snazi prijit na kloub a nasledne hlavne zabranit ustredni dvojice, ikdyz kazdy z jineho duvodu a na vlastni pest. Jenze na sebe neustale narazeji, a tak spoji sily. Kolem se taky motaji panove z kontrarozvedky. V uvodu prekvapi hodne bububu az noir scena v opustenem dome, jinak i pres nekolik solidnich padouchu ma film sympaticky usmevny naboj. Mason je borec, Joyce Howard mu v tomhle filmu velmi dobre konkuruje. ()
39 stupňů bez Hitchcocka. Budování napětí je postaveno na komplikované zápletce a jejím postupném odhalování namísto rafinované práce s kamerou, střihem a návratnými motivy, jako je tomu u Hitche. Což je škoda, protože jinak jde o slušný detektivní thriller s pěknými prvky situační komiky a s funkční chemií mezi ústřední dvojicí. Snad jen toliko, že feministky v čele s K. Hepburn by zaplakali, kdyby viděli vývoj hlavní hrdinky z pozice svéhlavé, neústupné ženy k zamilované blbce, která si nechává poroučet od dobře rostlého chlapa. ()
Lamač a jeho anglické roky jsou něčím, co jakoby stále neexistovalo, ale když už dojde na nějakou tu projekci, tak následuje srážka s neznalostí tvorby, kterou už v té době měl za sebou. Co takhle přijmout They Met in the Dark jako další pohodu, která funguje přesně tak, jak fungovaly už celé desítky filmů dříve? Nač si dělat násilí tím, že bychom zde hledali noir v době, kdy ještě neexistoval, vymýšleli argumentaci o kosmopolitismu, který znal už před rokem 1925 atd.? Lamač zde naopak jen naprosto nenásilně znovu snoubí to, co dělal celé ty dekády doposud. Jednoduše v hlavní roli ukočíroval ukecanou blondýnu, nechal jí projet se pod záminkou detektivní zápletky vlakem, projít si prostředím taneční kavárny a pokochat se pohledem na eskamotérské číslo. Stále vám to není povědomé? Lamačovou svéhlavou blondýnkou byla dvacet let Anny Ondráková (a pokud neměla čas ona, měla za sebe celou kohortu náhradnic), ve vlaku Lamač sám prožil polovinu svého života, protože pracoval napříč celou Evropou (ČSR, Rakousko, Německo, Francie, Holandsko, Belgie... po válce USA a Západní Německo) a eskamotérem se toužil stát před tím, než naplno propadl filmu. Nic nového pod sluncem. Jen dílek do oblíbeného puzzle "Lamač Košíře - rosteme do šíře". #LFŠ ()
Reklama