Réžia:
Mike LeighScenár:
Mike LeighKamera:
Dick PopeHudba:
Andrew DicksonHrajú:
David Thewlis, Lesley Sharp, Katrin Cartlidge, Greg Cruttwell, Peter Wight, Ewen Bremner, Susan Vidler, Gina McKee, Elizabeth Berrington, Robert Putt (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Hlavná postava drsného príbehu o novodobom Ahasverovi - charizmatický, inteligentný Johnny - je z hľadiska divákových sympatií spočiatku ambivalentnou postavou. Johnny prichádza do Londýna navštíviť svoju bývalú priateľku Louise. Tento dobrovoľný "bezdomovec", ktorý odmieta podriaïovať sa konvenciám spoločnosti a provokuje ju svojimi názormi či prehnanými činmi, sa stretáva na svojej "odysei" Londýnom s ïalšími osamelými ľuïmi - s alkoholičkou, žijúcou vo svete románov Jane Austenovej, s nočným strážnikom obrovskej budovy, s psychicky labilnou predavačkou... Johnnyho púť je plná "nahých" bezbranných ľudí, žijúcich v iluzívnych svetoch svojich predstáv, a naopak - ľudí agresívnych a bezohľadných, ktorý Johnnyho za jeho drsné pravdy odmeňujú drsným násilím. Johnny neľútostne vtrháva do svetov druhých, zobúdza ich obyvateľov zo "sna" svojimi provokáciami a ako len môže, vyvracia ilúziu možnosti lepšieho, zdanlivo usporiadaného života... Tento pôsobivý existenciálny, miestami až apokalyptický film prenikavo a veľmi presne vykresľuje charaktery a pomenúva veci a javy. Je podobenstvom o osamelosti ľudí, strácajúcich ilúzie a kladie otázky, na ktoré jeho postavy nedokážu odpovedať. Ani svojim postavám, ani divákovi neponúka hotové riešenia, naopak - koniec necháva otvorený bez prísľubu zmeny k lepšiemu. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (72)
Film o človeku, ktorý blúdi, pretože hľadá. Ja vo všeobecnosti rád blúdim. ()
Dlouho jsem neviděl něco tak divného, co by mě ale nutilo sledovat každou další vteřinu. David Thewlis si zde odehrává svou životní roli a já mu žral každou jeho sarkastickou hlášku. Tohle rozhodně není film pro každého, ale když tomu padnete do noty, jen se necháte unášet tímhle inteligentním dílem. ()
Chvilemi trochu zmatene, je tu ale plno silnych scen a zajimavych myslenek...snad jen ten konec je docela rozvlacny... ()
Ja skátka nerozumiem. Nerozumiem, čo na svete môže niekoho inšpirovať k vytvoreniu takéhoto filmu. Ten chlap jednoducho chodil, stretával sa s troskami, semtam nejakú pretiahol, semtam mu nejaká dala najesť, semtam ho niekto zbil. Existenciálne. A tá scéna, ako stretol chlapa čo lepil plagáty a potom ich preliepal že zrušené, hmm, mal by som sa nad tým viac zamyslieť. To má hĺbku. To určite. ()
Do you want a cuppa tea? Geniální konverzačka s dokonalým Davidem Thewlisem v roli ztělesnění cynismu a pesimistické atmosféry Londýna, potažmo celého milénia očekávající spásnou nebo zhoubnou apocalypsu. Filosofování, sarkasmus a rozmanitost figurek devadesátkové Anglie je o to zajímavější a poutavé. Po mnoha zhlédnutích jsem navíc dočista změnil názor, že zdánlivě ušklíbačné metafyzické promluvy jen dokreslují slepou uličku života všech postav, jejichž duševní stav je scénářem podán tak implicitně, že nechá na divákovi jak jejich tajemství vlastně pochopí. Dodnes nechápu, že sociální realista a levičák ab ultra Mike Leigh mohl stvořit perlu, jenž považuji za svůj snad nejoblíbenější film vůbec. ()
Hlavní hrdina filmu Johnny je narcistický, nihilistický pseudointelektuál, který svou zranitelnost a nejistotu skrývá za sarkasmus a slovní ekvilibristiky. Ohání se svým intelektem, aby se povýšil nad ostatní, ale ve skutečnosti jen hledá jejich obdiv a validaci. Nenávidí společenské normy, vysmívá se ostatním za to, že mají ambice, cíle, naděje. Pohrdá běžným každodenním životem a pracujícími lidmi. Rychle se vysmívá nesmyslnosti všeho, ale v hloubi duše se toho všeho bojí. Nedokáže milovat. Děj filmu spočívá v tom, že Johnny utekl sám před sebou z Manchesteru do Londýna, kde navštěvuje svou bývalou přítelkyní Louise a její spolubydlící Sofii poté, co v jedné uličce (nejspíš v Londýně) znásilnil ženu. Sophie je tichá, zranitelná, ztracená dívka zoufale toužící po lásce a lidském kontaktu, a Johnny ji okamžitě přitahuje. Další hlavní postavou filmu je Jeremy, který je také nihilista, ale jeho nihilismus nevychází z filozofické pozice, ale ze sadistické touhy prosadit se a dominovat. Je jako lidské ztělesnění Nietzscheho Vůle k moci. Nemá žádnou morálku, ani stud, je přímý, neomalený a dosáhne toho, co chce, aniž by se staral o druhé, a dokonce se vyžívá v jejich ponižování. Holýma rukama se cpe kuřetem a prohlašuje, že „život je od toho, aby se užíval“, a také tvrdí, že se ve čtyřiceti zabije, protože by bylo ponižující zestárnout. Johny se bojí být Sophií (slabým, zranitelným), a tak se snaží nasadit si nihilistickou masku Jeremyho, ale není přirozeným sociopatickým predátorem. Je zaseknutý někde mezi. Johny ví, že Louise je jeho cestou ke smyslu, ale nechce se otevřít a ukázat zranitelnost. Je tam krátká sekvence, kdy stoupá po schodech do Louisina pokoje a je na pokraji odhalení svých skutečných citů, ale pak se začne podivně šklebit a jako by se zastavil a snažil se z toho vymanit. Pak vejde do jejího pokoje, místo projevu lásky prohodí pár svých cynických vět a odchází. Poté má násilnický sex se zranitelnou Sophií, který mu pomáhá udržet si fasádu, ale rychle je znechucen tím, jak je prostoduchá. Je tu scéna, kdy se ji snaží přimět k rozhovoru o filozofii, ale ona si je vědoma, že není na jeho intelektuální úrovni, a tak se snaží rozhovoru zabránit tím, že se s ním chce mazlit. To ho odpuzuje a při dalším sexu je to jen násilná nenávistná soulož. Sophie je komentářem k lidským mocenským vztahům. Představuje slabost a zranitelnost a silnější entity jako Johnny a Jeremy využívají její touhy po validaci. Ona a Jeremy jsou extrémy opačných směrů. Johnny si uvědomuje nebezpečí slabosti a zranitelnosti. Při jedné scéně Jeremy navštíví Louise a Sophii (je nejspíš jejich landlordem) a znásilní Sofii, která neklade žádný odpor, vše si nechá líbit svým obvyklým pasivním způsobem. Jeremy se pak po bytě producíruje ve spodním prádle, odmítá z bytu odejít a vysmívá se a užívá si bezmoci Louise a Sofie. To trvá až do chvíle, než se mu Louise agresivně postaví a odmítne jeho návrhy. Není náhodou, že Johny odchází jen pár dní poté, co přišel. Johnny strávil několik nocí setkáváním s různými lidmi, které otravoval svými existenciálními řečmi. Tyto postavy a jejich reakce na Johnnyho představují různé pohledy na odcizení a existenciální otázky. Setkává se s párem bezdomovců, jejichž biologická a socioekonomická omezení jim nedovolují se do Johnnyho blábolení vůbec zapojit. Potkává servírku, která ho pustí k sobě domů, ale kvůli jeho cynismu rychle pochopí, že tyto hry nechce hrát, a vyhodí ho. Potkává chlapíka z pošty, který prostě dělá svou práci a nechce se ani bavit Johnnyho řečmi a rychle se na něj naštve. Nejzajímavější je jeho setkání s nočním hlídačem Brianem, který se smířil s nudnou a bezcílnou prací, která Johnnyho očividně odpuzuje. Jejich rozhovor se mění v nihilistické blouznění, v němž Johnny spojuje pesimismus s racionálním myšlením a vysmívá se Brianovi za jeho optimismus a víru v lidstvo. Johnny předkládá své argumenty, proč přichází apokalypsa, proč lidstvo je tu jen dočasně, proč Bůh je zlý zlý atd. Ze všech sil se snaží zlomit Brianův optimismus, ale marně. Brian možná nemá kapacitu na to, aby s Johnnym diskutoval, ale ten je intuitivně přesvědčen o své víře a neustoupí. Nakonec Brian dokáže, že Johnnyho prázdný cynismus prokoukne, když pronese tvrdé „nepromarněte svůj život“. Johnyho náhodně zmlátí skupina chuligánů a on se vrátí a plazí se před Louisou a Sophií. A tato zlomená, zbabělá a ubohá existence je tím skutečným Johhnym. Ironicky to pomáhá narušit jeho vnější fasádu, a otevírá ho to Louise. Louise je pravděpodobně nejvíce introspektivní a odměřenou postavou. Také se snaží najít své místo ve světě a myslí si, že s Johnnym mohou něco společně vybudovat. Prokoukne ho. Vedou spolu zdravý rozhovor a mazlení, které končí Louisiným plánem, aby se společně vrátili do Manchesteru. Louise jde do práce a Johnny se rozhodne odejít tak jak přišel, vytratit se. Raději bude existovat v tomto nihilistickém stavu, než aby se odvážil k něčemu odhodlat a pokusil se najít skutečný smysl života. Způsob, jakým odchází, poskakuje po jedné noze, potácí se a snaží se zachytit věcí kolem sebe, symbolizuje jeho ubohost a zbabělost. () (menej) (viac)
Film byl uveden ve Filmovém klubu Alfa Sokolov v sezoně 1998/99. ()
Výborný film, výborní herci, výborné postavy, výborné dialogy, deziluzivní prostředí. Film, který člověka opravdu pohltí. David Thewlis se svými nekonečnými monology o všem a o ničem. Kuriózní londýnské postavičky. Katrin Cartlidge, která hraje sebezničujícně a je přitom obnažená na morek kostí. A konec je fenomenální. ()
Výpoveď nie človeka, ale doby. Krátkeho útržku a malinkatého miesta. Všetky postavy sú takpovediac psychomatické a vďaka podaniu ako keby ste boli vtiahnutý do tohto deja takým zváštnym spôsobom. Ako napríklad sediac v divadle, ktoré sa odohráva vôkol vás, pretože vy ste jediný divák sediaci priamo v strede... Úchvatný výkon Davida Thewlisa, rovnako aj Katrin Cartlidge. Ale úplne šialený bol Ewen Bremner so svojím "tikom" :) Celkové skóre: 91% ()
Popis filmu víc než lákavý, film samotný ale nic moc. Postavy až příliš uměle psycho přehnané, nepřirozené. V roce 1993 možná vysoce intelektuální záležitost, dnes už jen intelektuální klišé. V 52. minutě vypnuto. ()
Otravný vyvrhel s řídkým vousem a dlouhým ptákem žvaní a žvaní, arogantní frajírek se ukájí mlácením žen, nemá to žádný pořádný děj a trvá to přes dvě hodiny... a je to naprosto fascinující. "Nahý" je přesně typem filmu, který zkrátka musíte vidět, abyste pochopili "vo co gou", z žádného popisu si o něm neuděláte správnou představu. Určitě to nemusí každému sednout, ale pokud se naladíte na stejnou vlnu, čeká vás jedinečný zážitek. Famózní Thewlis. A taky skvělá hudba. ()
Vrstvy na vrstvách morálneho, existencionálneho či humorného relativizmu potĺkajúce sa po uliciach Londýna, sťa by pes-človek Diogenes po uliciach Atén, štekajúci, bez hanby, nahý, tak ako jeho obete. Presne v týchto analogických sférach ako by sa pohybovala táto cynická alegória, absurdná formou aj prejavom, kde do cesty sa jej stavajú rôzne fyzické entity, ktoré si následne odnášajú často nemalý kus žlče či iných telesných tekutín tejto oplzlej, o komfort a zmysel pre rešpektovanie cudzích sexuálnych či iluzórnych preferencií pripravenej mátohy. Táto filmová pochúťka sa varí azda mierne neadekvátne dlho, prísun ingrediencií do veľkého hrnca spôsobuje, že sa tento maglajs vylieva na sporák ktorý syčí, dymí a smrdí, ale opakovaná degustácia naozaj dokazuje, že túto chuť musí mať na svedomí skutočný gurmán. ()
Reklama