Réžia:
Erik PoppeKamera:
Martin OtterbeckHudba:
Wolfgang PlaggeHrajú:
Andrea Berntzen, Aleksander Holmen, Brede Fristad, Elli Rhiannon Müller Osbourne, Sorosh Sadat, Hang Tran, Solveig Koløen Birkeland, Jenny Svennevig (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Film Utøya 22 juli je inšpirovaný skutočnými udalosťami, ktoré sa stali v tento tragický deň v r. 2011 na nórskom ostrove, keď pravicový politický aktivista Andreas Breivik zabil 77 ľudí - účastníkov letného pobytu účastníkov letného pobytu mládežníckej organizácie Nórskej strany práce. Táto masová vražda šokovala celý svet a tento film je nakrútený na základe reálnych svedectiev. Film uchováva princíp jednoty miesta a času, je nakrútený formou akoby jedného záberu, ktorý sugestívnou kamerou sleduje pohyb hlavnej aktérky – 18 ročnej Kaji a ďalších vyplašených teenagerov, ktorí zo začiatku netušia , čo sa deje, len počujú neprestávajúcu streľbu a v panike bežia a pokúšajú sa ukryť. Scenár filmu je založený na rozhovoroch s tými, ktorí prežili a snaží sa čo najvernejšie zachytiť pocity mladých, ktorí boli počas útoku na ostrove. Popisuje udalosti z ich perspektívy a ukazuje, ako sa zachovali v tejto hraničnej situácii. S ohľadom na pozostalých sú charaktery filmu fiktívne. (Film Europe)
(viac)Videá (3)
Recenzie (245)
Tady se mi sice výjimečně líbil ten efekt jednoho záběru a uvítal jsem i zvrat na konci, ale jinak, řečeno filmovou hláškou "To bylo málo." Po úvodní, rychle představovačce přichází z dálky náhlý útok a chvíli to diváka drží skrz paniku a totální informační slepotu.. Tohle se ale velmi rychle vyčerpá a protože má protagonistka tolik štěstí, že na útočníka ne a ne narazit, tak po chvíli divák (nebo teda aspoň já) začne cítit pach nudy.. Po chvíli mi to začalo být ukradené a když se v úkrytech vedly slepé dialogy, snažící se vatoidně vyplnit realitou předepsanou minutáž, začalo mě to dokonce až srát (zpívání jsem musel přeskočit)....jestli bylo cílem filmu udržet mě po celou dobu v sugestivním napětí (a věřím, že to cílem bylo, protože žádné jiné využití a ambice takový film mít nemůže) tak se to prostě nepovedlo. ()
Považuju za problém, že není moc velký rozdíl mezi tím o tomhle filmu slyše a pak ho vidět - jeho zhlédnutí nepřidává nic k vědomí, že tento koncept existuje a byl realizován, ale v rámci toho nevychází z očekávání, spíš je upřímně řečeno ani nedorovnává, protože "žánrové" berličky narušují dost často tu úpěnlivě budovanou autenticitu. ()
sadomasochistická inscenácia skutočnej udalosti. Poppe má veľmi dobre zvládnutý štýl, budovanie a hlavne udržiavanie napätia. Sfilmovanie podobnej udalosti by si ale žiadalo aj niečo iné - aspoň trošku myšlienkového ponoru a interpretácie udalostí, čo by spravilo film relevantným a naozaj výpovedným. Ako (v tomto prípade) nedosiahnutú métu je dobré uviesť napríklad Slona Gus van Santa, v ktorom sa téma streleckých útokov na amerických stredných školách podchytila majstrovskou filmovou rečou, vedúcou aj k analýze diania. Nie len k jeho thrilleroidnému a veľmi plochému vyobrazeniu. Toto je iba atrakcia. ()
Myslím si, že tvůrci zvolili opravdu ideální formu k natočení filmu o masakru na ostrově Utøya. Navíc mám rád filmy využívající dlouhé záběry a obdivuji snahu každého, jenž natočí film v jednom záběru. Ono se tomuto filmu těžko něco vytýká. Je asi dobře, že vznikl, a že byl natočen tak, jak byl. Jsem rád, že tvůrci zvolili neotřelý způsob zobrazení skutečné události a nenatočili nějaký klasický biopic o Breivikovi, nebo něco podobného. Filmů o masových vrazích a dalších pomatencích bylo už habaděj a je lepší se taky jednou pořádně zaměřit na opačnou stranu barikády – tedy na lidi postižené těmito činy. Ze všech těchto důvodů bych tvůrcům dal palec nahoru, tak proč ale dávám filmu 2*? Prostě mě to nechytlo za srdce a neponořil jsem se do 72 minut zmatku a beznaděje – v čemž shledávám obrovský problém. Rozhodně nejsem divák, který potřebuje k prožitku z filmu neustálou akci, ale některé scény se tady tak neuvěřitelně táhnou, že jsem prostě byl většinu děje myšlenkami někde jinde a ne s mladými studenty bojujícími o přežití. Film začal skvěle a když se na ostrově začala ozývat střelba, tak mě opravdu zamrazilo. První minuty jsou tedy velmi silné a působivé. Film mě ale ztratil záhy při snad 10 minutové scéně, kdy se několik děti společně s hlavní hrdinkou schovávají u jednoho stromu a řeší, co se asi děje. Od té doby mě to začalo extrémně nudit, nedokázalo mě to přesvědčivě vtáhnout do jejich pocitů. Ačkoliv většinou bývám dosti empatický, zde to prostě na mě ze záhadných důvodů nepůsobilo. Nijak znatelně mě nepoložila ani dlouhá scéna s umírající holčičkou. Nejzajimávější mi přišly poslední minuty s vyústěním příběhu hlavní hrdinky – když ale nad tím přemýšlím, tak vlastně ani to mě zpětně nějak extra nedostalo, jen v ten daný moment jsem to moc nečekal. Utøya, 22. července je vcelku úctyhodný počin, který ale nejsem schopen patřičně ocenit. Ještě si to budu muset nechat trochu projít hlavou – rád bych tomu dal alespoň 3*, ale něco mi to nedovolí. Nevím... jsem z toho trošku rozpačitý. BTW: Jednoznačně nejlepší rekonstrukcí útoku masového vraha stále zůstává chirurgicky přesná a šokézně chladná Polytechnika od Denise Villeneuvea. ()
Galéria (31)
Zaujímavosti (14)
- Andrea Berntzen, ktorá hrala postavu mladej Kaji, strávila po natočení filmu 2 týždne na psychiatrii. [Zdroj: cinematik.sk] (leila22)
- Písnička, kterou Kaja (Andrea Berntzen) zpívá schovaná pod skálou u vody, je „True Colors“ od Cyndi Lauper. (Kejf.)
- Celý film je natočen na jeden záběr, přestože bylo možné používat střih ve chvílích, kdy je kamera položena na zem. Každý den se točil film jednou, přičemž kameraman měl 5 pokusů. Během třetího natáčecího dne jim natáčení přerušila solární bouře. Použit nakonec byl natočený materiál ze čtvrtého dne natáčení. (hansel97)
Nebudu tu hodnotit nic navíc než film. Vystřílet ostrov bezbranných dospívajících dětí je brutální zvěrstvo. Trochu ale stojí za zamyšlení co se některým dětem od mala ve školách a na takových táborech vtlouká do hlav, třeba právě ve Svazu dělnické mládeže. Neměli by se věnovat jiným věcem a zájmům úměrným k jejich věku ? Sám jsem si nejen u novinového článku o jedné copaté ošklivé švédské holčičce jménem Greta Thunbergová, která sezením před parlamentem vyžadovala po vládě snížení emisí, uvědomil, že s evropskou mládeží dlouhodobě není něco v pořádku. A problém s emisemi má už chudák Grétka od svých 9 let ! Což o to emise jsou svinstvo, ale copatá byť ošklivá pubescentka má myslím ve svém věku dělat jiné věci (třeba zjišťovat jak u kluků funguje pindík) než zachraňovat planetu a blízký vesmír... Nebo ta také švédská děva Elin Erssonová jak zastavila odlet letadla aby nemohl být migráček z Iráku deportován do vlasti... Když tyhle divné aktivistky jimž je dnes dáván dospělými velký prostor ( téměř jako dospělým ) dorostou, máme tu něco jako Angely Merkelové, a když je jich víc pak začnou zavádět následně všechny ty geniální nápady v rámci EU jak něco snížit, čímž se něco rapidně zvýší, takže efekt je v nejlepším případě nula. Člověk pak i s podprůměrným IQ si se svým obyčejným selským rozumeme ťuká u všech těch zlepšováků na čelo... U tohohle filmu jsem od prvních minut cítil to co u United 93. Napětí, emoce, chvění z bezmoci těch v lese... Filmaři stáli před velmi těžkým úkolem. Natočit film o události o níž skoro každý ví. Už to není jednoduché. Druhou rovinou je etická stránka. Na tom ostrově zařvalo opravdu dost mladých lidí. Tragédie postihla mnoho rodin a tak asi nebylo snadné vyptávat se na zážitky přeživších. Ten kdo přežil asi na tento letní tábor do smrti nezapomene a určitě se mu o něm dobře nevyprávělo. Viděl jsem i rozhovor s režisérem Poppem, který věděl do jak obtížného projektu se pouští. Někteří pozůstalí prý dokonce protestovali, jiní chtěli aby film vznikl... Velký respekt před kameramanem a výkonem Andrei Berntzen, kdy na jeden zátah táhnou většinu filmu. Další respekt je před zpracováním, protože si tvůrci vystačili až na těch pár posledních minut s minimem prostředků. Stačil jim jen les, nahodilé tu vzdálené, tu blízké výstřely a sem tam pobíhající mladé lidi. Občas z dálky bolestný výkřik po výstřelu. Kamera tisknoucí se spolu s prchajícími do mokrého jehličí a s nimi se zimou a strachem třesoucí dodala divákovi dojem, že je tam také. Vrah sám se ve filmu jen mihne. Velikost ostrova, chladná voda kolem a velký počet lidí udělal z ostrova doslova smrtící past ze které skoro nešlo uniknout. O přežití rozhodovalo jako v mnoha jiných případech často jen štěstí a drobné náhody. Byl jsem zvědav i jak se tvůrci poperou se základními údaji, zda budou mít potřebu nějak dodávat filmu subjektivní zabarvení. Nic z toho jsem tam necítil, film byl byť s fiktivními postavami maximálně autentický, stroze věcný, v závěru zhodnocující jen základní data, přičemž pokud jsem si všiml Breivikovo jméno ani jednou nepadlo. Jak jsem psal výše, nehodnotím tábor mladých socialistů ani co tam dělali a o čem diskutovali, hodnotím film. A ten mi opravdu několikrát těžce zvednul tep... Muselo to tam být opravdu čiré peklo. Vidět to v kině asi by mi dlouho hučelo v hlavě... Dávám tedy za 5 hvězd. * * * * * () (menej) (viac)