Réžia:
Todd SolondzScenár:
Todd SolondzKamera:
Edward LachmanHudba:
James LavinoHrajú:
Danny DeVito, Ellen Burstyn, Greta Gerwig, Julie Delpy, Keaton Nigel Cooke, Zosia Mamet, Kieran Culkin, Tracy Letts, Samrat Chakrabarti, Michael James Shaw (viac)Videá (4)
Recenzie (18)
Film o jezevčíkovi jsem si bezesporu nemohl nechat ujít. Vzhledem k tomu, že v místě trvalého bydliště se jeden (spíše řečeno jedna) taková vyskytuje. Danny DeVito bláznivá rodinná komedie - pomyslil jsem si a byl jsem tůze zvědavý jak taková událost může vlastně dopadnout. Poutače naznačovily, že to bude psina a užiji si skvostných 90 minut HD záběrů na štangli salámu na vodítku. Jenomže co čert nechtěl, do Prahy nepřijel papež, ale Todd Solonz to vymňoukl a z komedie s jezevčíkem v hlavní roli - mimochodem který herec ho hraje? se stalo černohumorné tak trochu absurdní drama o životě. Jezevec nás tedy provází celým filmem, ale není zpravidla vždy tím klíčovým prvkem. Zejména to jsou lidé ve bezvýchodných životních situacích a jejich hledání cesty jak z toho ven. No ven se dostane tak akorát čoklík ze Saint Tropez, ale né ty pomíjivé lidské existence. Zkrátka Todd se s tím nesral jako pes a místo Pavla Bobka nás hodil do rovnou pořádného lejna. Úsměvy střídá zděšení, zděšení střídají úsměvy. Celkový výsledek je rozpačitý, ale naozaj i v něčem krásný. Najdou se tu pěkné scény a pěkně hnusné scény, ale takový je sám život. Jedna velká psina. ()
Fuck Damien Hirst! Amerika Todda Solondze je místem odpornějším než Guantanamo a Solondz v tom jistě shledává jisté zadostiučinění. Jak tvrdí očividně deprimovaní Mexičtí hudebníci postávající u benzínové pumpy: We prefer Mexico. (...) In America, so lonely. And sad. And depressing. Like a big, fat elephant drowning in a sea of despair. Sometimes it's just too hard to lose weight. Symbol jezevčice, putovní psa, který jde z ruky do ruky, pomáhá Solondzovi propojit jako v jiných filmech nesourodou skupinu různě stižených duševních mrzáků. Ukazuje nám je proto, abychom pochopili, jak hluboko dokázala Amerika klesnout a proč se bárka stále více naklání: Člověk je ubohé, naprosto beznadějné stvoření a pro Američany to platí dvojnásob. Současnost navíc nahrává sžíravě soucitnému Solondzovi na několik hodně ošklivých satyrickým smečí. Pro vyřízenou Ameriku je ovšem příznačné, že se podařilo snímek realizovat v produkci Amazonu a ke stvárnění nebožáků sehnat zajímavou snůšku různě kultovních herců, z nichž nejlépe obsazeným je Kieran Culkin, jehož filmový bratr trpí Downovým syndromem :-) Kolik dalších se ucházelo o roli, kterou nakonec ukořistila Woodyho zrádkyně Greta Gerwig (ten ostatně též přijde na přetřes), lze načíst v zajímavostech. Na kytárku brnká Devendra Banhart a smyčce pokryl Debussy. Sranda se vším všudy. ()
“We’re all going to die.“ Todd Solondz natočil další ze svých hřejivých komedií o depresi, samotě a rakovině, jejíž hrdinové se marně snaží vyhovět normě pozitivního přístupu k životu a navzdory paralyzujícím pochybám o vlastní existenci dosáhnout amerického snu. Na důkaz toho, jak málo mu záleží na postavách tentokrát učinil hlavní hrdinkou vyprávění jezevčici, která je pro jednoho z páníčků „motherfucker“, pro jiného „Doo Dee“ („like shit“) nebo „Cancer“ (ale oproti opravdové rakovině není nezničitelná). Na feně režisérovi ve skutečnosti také moc nesejde. Podobně jako osel v Bressonově A co dále, Baltazare, mu zvíře slouží k reflexi lidské (ne)schopnosti empatie. Na jedné straně jsou postavy, kterým citová vazba k jezevčici způsobuje bolest, na druhé pak lidé citově otupělí. Pro obě skupiny je zvíře katalyzátorem, který je přiměje vyjádřit jejich potlačovanou frustraci z manželského života, obavy z vlastní smrtelnosti nebo postoj ke společnosti. Osobní štěstí, kterého by měl každý v duchu rozjásané reklamní přestávky (a mnoha jiných debilizujících produktů popkultury) dosáhnout, je prchavé a po každém okamžiku radosti přichází trest. Třeba v podobě život ohrožujícího a parkety znehodnocujícího průjmu. Díky různému věku postav zároveň vidíme, že se situace s přibývajícími roky nelepší. S tím, jak stárneme, máme – optikou Solondze – akorát více zdravotních problémů a výčitek z učiněných rozhodnutí, jejichž důsledky nelze zvrátit. Zmenšuje se akorát naše pochopení pro druhé. Například pro ambiciózní mladé filmaře s potřebou vyjádřit se, ačkoli nemají co říct. Vyjma štafetového vyprávění, které ovšem kromě Bressona dříve (a s jiným efektem) uplatnili i Richard Linklater (Slacker) nebo Steven Spielberg (Válečný kůň) a které tudíž není tak radikálním odklonem od konvencí klasického vyprávění, jaký jsme viděli v Palindromech, jde o klasický Solondzův film s dlouhými statickými záběry, ironickým užitím klasické hudby a úderně pointovaných dialogů (-What’s in Ohio? -Crystal meth). Pravidla toho, co smí být v americké komedii s ohledem na přecitlivělého, pejsky a jiná zvířátka více než lidi milujícího diváka řečeno a ukázáno, porušuje stále stejným způsobem, ale stále ne tak předvídatelně, aby vás nedokázal párkrát rozhodit (např. do detailů zacházející historkou o agresivním psovi jistého jména, který znásilňoval i veverky). 80% ()
Vyzdvihávám především elegantnost a um kamery Edwarda Lachmana! Wiener-Dog kombinuje prvky surrealismu a suchého humoru. Režisér se zaměřuje na téma postav, které jsou se svým osudem smíření, ale nežijí zrovna "inspirativně" s nějakým smyslem života. Solondzův film reflektuje naprostou frustraci tvůrčího procesu. Zatím co se plynně člověk "prokousává" sledováním filmu, přijde moment, kdy už vtipnost končí, nastává dramatická scéna. Oceňuji scénu matky s dítětem, ve které se dítě ptá na smrt a matka chlapce poučí, že smrt je vlastně dobrá věc a že se s ní musí smířit.. Wiener-dog sleduje nadále pomíjivou povahu světa, který je nepohodlný. Abych ohodnotil film více než třemi hvězdami, musel by režisér rozvinout více jednotlivé příběhy a vytunit ještě více svůj bizarní smysl pro humor, který nabídl ve skromné porci. ()
Film je tvořen čtveřicí povídek více méně bez nějaký spojitosti. První povídka bylo akorát neustálý blábolení matky se synem o smrti. Nějak mě to nebavilo a navíc mi to ani nepřišlo nijak vtipný snad kromě historky o psovi jménem Mohamed. (2 hvězdy) Ve druhý povídce se objeví Dawn Wienerová, která byla hlavní postavou ve filmu Welcome to the dollhouse. Na to jsem se hodně těšil, protože v tom původnim filmu byla taková správně asociální a cynická. Tady je naopak milá, hodná, přátelská. Prostě pravej opak. Spíš mě víc pobavil Kieran Culkin. Jako najdou se tu i nějaký vtipný momenty, ale zároveň žádnej zázrak. Nenadchne, neurazí. (3 hvězdy). Třetí povídka mi přišla rozhodně nejlepší. Danny DeVito hraje jakýhosi neúspěšnýho scénáristu a profesora na filmový škole. Tady jsem se během těch cca 25 minut několikrát zasmál. (4 hvězdy). No a poslední povídka mi přišla celá nějaká zhulená. (2 hvězdy) Celkově jsem od toho teda čekal víc... ()
Galéria (14)
Zaujímavosti (3)
- Počítačová hra, která se ve filmu objevuje, je "Postal 2". (sskrblik)
- Natočené scény s Brie Larson byly nakonec z filmu vystřiženy. (Aaron.)
- O úlohu Dawn Wienerovej sa uchádzali mená ako Heather Matarazzo (ktorá si zahrala v origináli), Lindsay Lohan, Rooney Mara, Izabella Miko, Alexis Bledel, Evan Rachel Wood, Amanda Seyfried či Cara Delevingne. Nakoniec úlohu dostala Greta Gerwig . (RosieMcgowa)
Reklama