Réžia:
Vladimír MichálekScenár:
Jiří HubačKamera:
Martin ŠtrbaHudba:
Michał LorencHrajú:
Vlastimil Brodský, Stella Zázvorková, Stanislav Zindulka, Ondřej Vetchý, Petra Špalková, Jiří Lábus, Zita Kabátová, Kateřina Pindejová, Lubomír Kostelka (viac)Obsahy(1)
Tragikomický příběh mladého pětasedmdesátníka, věčného snílka, pábitele a recesisty (V. Brodský), který na rozdíl od své milované, ustarané maželky (S. Zázvorková), se odmítá smířit s údělem rezignujícího stáří a žije svůj život jako nikdy nekončící výzvu, v níž každý den se pro něho stává báječnou příležitostí k novému dobrodružství. Spolu se svým věrným a oddaným kamarádem z operety přenáší divadelní role do života a splňuje si tak své nesplněné sny. Vystupuje jako emeritní člen Metropolitní operety, který kupuje zámky, jako revizor, horolezec a dobrodinec. V řadě vděčných komických situací, plných jemného i černého humoru, válčí s manželkou o svou bezstarostnost a nezávislost, s níž vždy znova dokazuje, co je to UMĚNÍ ŽÍT. Tento film o přátelství, lásce a neumírání je věnován Vlastimilu Brodskému. (Česká televize)
(viac)Recenzie (349)
Stáří je období, kterého se většina bojíme a nechceme aby přišlo. Bohužel se mu nikdo nevyhneme, ať se snažíme sebe víc. Pravda je taková, že poslední etapa lidského života by měla být maximálně důstojná v rámcí možností, ať už psychických nebo těch konstitučních. Tento film je jen důkazem toho, že by se stáří mělo brát s nadhledem a s humorem, trochu se vyblbnout. Jinak to snad ani nejde, umřít v depresích a v nevrlosti je dosti strašná představa. Základem je si stáří nepřipouštět, tak jak Vlastimil Brodský, postoj Stely Zázvorkové nechápu, zařizovat si hrob, přemýšlet co si nechám napsat na parte, nevím, ale takovými věcmi se doufám nikdy zabývat nebudu. ()
Není třeba řešit, jestli to je film televizní nebo ne. Podstatné je, že má perfektní scénář, bezvadné herecké výkony (nejen v hlavních rolích) a je zručně režírovaný. Vladimír Michálek mě stále překvapuje. Nečekal jsem, že za jeho dosud nejlepší film budu považovat snímek o důchodcích, ani že mě jeho digitální experimenty poněkud minou. Už se těším, s čím přijde příště. ()
Velký epilog mimořádného herce, který si Bróďa, jak mu říkali všichni jeho přátelé ze všech generací, s nimiž se dostal kdy do kontaktu, říkali, nepochybně zasloužil. Takřka vždy, když v polistopadové kinematografii hraného filmu zavadíme o skutečnou kvalitu, děje se tak proto, že pod projektem i realizací jsou podepsána stará známá jména. Zdůrazňuji to proto, že to v žádném případě není důvod k radosti; dýchavičné má být totiž stáří, nikoliv mládí, které - podle stále antikvovanější představy - se má vyznačovat křídly a rozletem. Nosný námět - v této souvislosti se nemůže nevybavit např. ROMEO A JULIE NA KONCI LISTOPADU či LÁSKA JAKO TRÁM - má v našem prostředí už svou důstojnou tradici a vynikající předchůdce. Hubačova i Michálkova úloha tím byly značně ztíženy. Přesto zásluhou mimořádného hereckého tria Brodský, Zázvorková, Zindulka, jemuž skvěle sekundovali jejich další kolegové - za všechny bych uvedl Vetchého a Špalkovou, která zde hraje jednu ze svých vůbec nejlepších filmových rolí - vzniklo silné, nosné dílo, která v mnoha ohledech vyznívá - i pro velmi zasvěceného diváka - jako oslava kreativního ne mužství - zde je to jaksi samozřejmé a rozumí se to samo sebou - ale ženství. A to ženství ne dychtivého, mladého, dívčího v rozpuku let, ale zralého, vlastně na konci své cesty. Žalostný nechtěný triumf domnělé ksantipy, která je v hloubi svého srdce vším možným, jen ne tím, čím navenek působí, způsobí v něžném milujícím srdci staré ženy přímo palácový převrat. Doposud zdánlivě přízemní tvor vylézá - protože skutečně, krví svého srdce i mozku, celou houbkou citu i rozumu, miluje svého stále klukovského manžela - ze své životní ulity a oddaně se dává všanc blouznivě šíleným kreacím věčně mladého partnera. A mládne s ním. Charakteristiky dalších postav třebaže film spíše dokreslujících než prohlubujících, jsou rovněž jadrné a vícerozměrové. Syn Ondřeje Vetchého opakuje pábitelství svého nestárnoucího otce ve svých poněkud přemnožených manželstvích, v nichž dosud nestačil zcela dospět; starý druh Eda, věrný průvodce Františkova (Brodského) života, se pohybuje na úrovni asi nejlepšího Zindulkova výstupu jeho umělecké dráhy na stříbrném plátně i modravé obrazovce - seriálu VLAK DĚTSTVÍ A NADĚJE; mistrovsky svůj nesnadný part zvládla i legenda stříbrného plátna Zita Kabátová z generace prvorepublikových krásek třicátých let. Optimismus, který z LÉTA milostivě babího vyvěrá snad v každém záběru, nutí připomenout i Michálkovu mediálně poněkud "upozaděnou" režii. Je paradoxní, že ze seniorského kvartetu dnes žijí dva - ten nejmladší a ta nejstarší. Jakoby to potvrzovalo a utvrzovalo oprávněnost Hubačova základního záměru - oslavy moudrého, vědoucího stáří, které si nic neulehčuje a právě proto také nic nevzdává. Stará pravda, kterou vyjádřil již Marcus Tullius Cicero ve svém proslulém dialogu O STÁŘÍ, ve svém novém rouchu k nám přistupuje osvěžena, omlazena, nestárnoucí. Ne jako Elena Makropulos, ale jako bohyně Lada donekonečna rozhazující svůj věnec pučících květů lučních, polních i lesních do světa svých milovaných lidí. () (menej) (viac)
Filmové memento Vlastimila Brodského. Jedna velká poezie. Málokterý film o stáří má tak neuvěřitelnou sílu. A co si budeme povídat, Vlastimil Brodský a Stella Zázvorková jsou naprosto úžasní. Celá sekvence u rozvodového řízení patří k nejkrásnějším vyznáním lásky a vzájemné opory. Jeden z nejlepších porevolučních filmů. ()
Vladimír Michálek je režisér, který točí výborné filmy s neuvěřitelnou lehkostí (snad až na "experimentální" Anděl exit). Stačí si vybavit jeho Je třeba zabít Sekala nebo Zapomenuté světlo a člověk před jeho dalším dílem tuší, že nebude zklamán. Pravdou ale zůstává, že Babí léto co do kvality nedosahuje úrovně dvou snímků, zmíněných v předešlé větě. Přesto však jde o film, který diváka potěší. Všichni hlavní herečtí hrdinové jsou již natolik zkušení, aby věděli, kde své roli trochu přidat a kde pro změnu ubrat, aby z dějové linie nijak nevyčnívali. Film místy vyloudí úsměv, místy naopak navodí trochu smutnou atmosféru (ale zase ne moc), ovšem rozhodně nezklame. ()
Galéria (23)
Zaujímavosti (18)
- Susedka (Petra Špalková) tvrdí panovi Hánovi (Vlastimil Brodský), že nemôže chodiť výťahom, nakoľko trpí klaustrofóbiou. V skutočnosti Vlastimil Brodský trpel miernou fóbiou z výťahov a veľmi nerád v nich chodil. (Raccoon.city)
- Vlastimil Brodský 10 let žádal scenáristu Hubače, aby mu napsal nějakou roli. Teprve až po deseti letech se dočkal a dostal roli Hány v tomto snímku. Slíbil, že se dá zdravotně dohromady a odjel na pobyt do lázní, tam to zřejmě přehnal s léčebnými kůrami, následovala mrtvice a operace. První slova po operaci byla: „Počkali na mě s natáčením?“ (sator)
- Závěrečná scéna, kdy postava důchodce Hána odlétá balónem, byla i splněným snem jejího představitele Vlastimila Brodského, který celý svůj život o letu balónem snil. (Olík)
Reklama