Tvorcovia:
Alan BallHrajú:
Peter Krause, Michael C. Hall, Frances Conroy, Lauren Ambrose, Freddy Rodríguez, Mathew St. Patrick, Rachel Griffiths, Justina Machado, Jeremy Sisto (viac)Série(5) / Epizódy(63)
Obsahy(1)
Seriál společnosti HBO Odpočívej v pokoji (Six Feet Under) patří ve Spojených státech k nejvýše ceněným původním televizním pořadům. Jeho tvůrcem je Alan Ball, známý filmovým divákům jako scenárista oscarového snímku Americká krása (1999). Jeho tvůrčí otisk je také na seriálu víc než patrný, v kresbě postav, střídání humorných scén s tragickými výjevy i v surrealistických vložkách, jimiž je děj prošpikován. V centru příběhu je rodina Fisherových z Los Angeles, která provozuje nezávislý pohřební ústav. Neustálými výčitkami stižená matka Ruth (Frances Conroyová), bodrý otec Nathaniel (Richard Jenkins), který sice v pilotním dílu zahyne pod koly autobusu, ale v dalších částech se vrací jako duch-komentátor, starší syn Nate (Peter Krause), vracející se k rodině po letech bezstarostného flákání, mladší syn David (Michael C. Hall), typický pečlivý funebrák, který se stydí za svoji homosexualitu, a konečně nejmladší dcera Claire (Lauren Ambroseová), která si jediná uvědomuje, že něco s jejím životem není v pořádku. Do života rodiny ještě významně zasahují tři postavy - černý policista Keith (Mathew St. Patrick), který je Davidovým milencem, svobodomyslná Nateova přítelkyně Brenda (Rachel Griffithsová) a její nezdárný bratr Billy (Jeremy Sisto). S výjimkou australské herečky R. Griffithsové (která za svůj výkon v první řadě seriálu dostala mj. Zlatý glóbus) jsou ostatní členové hereckého souboru sice méně známí, ale velmi přesně obsazení. Kromě Alana Balla, který je pod pilotním dílem podepsán nejen jako scenárista ale i režisér, se na seriálu podíleli další zajímaví režiséři, např. Miguel Arteta, Lisa Cholodenkoová a Alan Taylor, kteří se všichni už stačili prosadit snímky určenými pro kina, dál Rodrigo García (syn spisovatele Gabriela Garcíi Márqueze) nebo známá herečka Kathy Batesová. Struktura jednotlivých dílů je v podstatě neměnná, nejdřív se seznámíme s mrtvolou (která vždy skoná nějakým bizarním způsobem), jejíž pohřeb tvoří rámec veškerého dění, a na tomto pozadí se zaplétají a zase rozplétají osudy jednotlivých členů rodiny. Příběh pilotního snímku byl navíc proložen parodiemi na reklamy; od této praxe však tvůrci v dalších částech upustili. Seriál Odpočívej v pokoji má zatím tři řady po třinácti dílech a ve výrobě je v současné době řada čtvrtá. Ze spousty vavřínů, jež seriál posbíral, lze připomenout celkem šest Cen Emmy (za první řadu) a navíc sedmnáct nominací na toto prestižní výroční televizní ocenění. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (369)
Celkově příjemný čas strávený s rodinou Fisherů. Tento seriál výborně reflektuje mezilidské vztahy v konfrontaci a aktuálními tématy této doby. ()
Oblíbené motivy Balla, díky nimž charakterizuje dnešní společnost (marihuana, smrt, homosexualita atd.), tentokrát skvěle převedeny na televizní obrazovku. ()
Vynikající dílo z pera Alana Balla, scenáristy Americké krásy. Nekonvenční seriál z prostředí jednoho soukromého pohřebního ústavu je plný brilantního černého humoru. Jeho příběhy jsou dokonale propracované, stejně jako charakterizace bizarních postav. Mimochodem, závěrečný díl páté série je neskutečná citová ždímačka, nutno ale říct, že velmi povedená. ()
Můžu říct jen WOW! Neuvěřitelných pět sérií si seriál držel laťku hodně vysoko, ale to, co předvedl na konci, nemá obdoby. Začalo to několik dílů před koncem a vyvrcholilo to závěrečnými asi deseti minutami. Síla, opravdu síla. Nikdy mě žádný film ani seriál nedokázal dojmout natolik, jako tenhle závěr, žádný film mě dosud nerozbrečel, ale tady jsem měla opravdu hodně co dělat, abych se udržela. Seriál, který je opravdový, někdy depresivní, syrový, pesimistický, silný, originální, zajímavý, bizarní, plný toho nejčernějšího humoru a nebojí se zpracovávat ani ta nejkontroverznější témata. Postavy jsou výborně napsané, takoví normální, ale přeci jen trochu divní lidé, se kterými se můžete setkat dnes a denně v každodenním životě. David je homosexuál, Nate flákač a děvkař, Claire rebeluje proti rodině co to dá a depresivní maminka Ruth si stále snaží najít nového muže (vystřídá leckoho od ruského zadluženého květináře po asexuálního funebráka Arthura). Nejzajímavější na tom ale je, že chvíli danou postavu milujete a chvíli si říkáte, jak je vlastně šílená. Chvíli jí fandíte a chvíli byste jí zase nejradši poslali někam. Jenže tak to prostě chodí a proto je pro mě "Six Feet Under" nejlepším seriálem ze života, o životě a smrti a žádný z kolegů mu ani omylem nešlape na paty. "This movie is sooo gay!" - "Do you now what "gay" means?" - "Yeah, it doesn't have sound!" ()
Vynikající seriál o smrti. Je pravdivý. Postavy jsou správně pesimistické. To je to, co si dám dost často dost líbit. Odvážné. Slovo "šoustat" se v každém dílu vyřkne minimálně dvakrát. TY SI MYSLÍŠ, ŽE LIDI SPOLU ZŮSTÁVAJ PROTO, ABY BYLI ŠŤASTNÝ? ()
Mistrovský seriál ze zajímavého prostředí (pohřební ústav) s mnoha zajímavými postavami (a skvělými ač neznámými herci) plný zvláštního humoru neotřele vyprávějící o příhodách jedné rodiny. Každý díl začne něčí smrtí (někdo dost bizarní). Mohu také pochválit přesný dabing. ()
Absolutní srdcovka až za hrob. Doslova. Bravurně namíchaný absurdní a přitom tolik reálný koktejl Alana Balla plný černočerného humoru, cynismu, pesimismu i optimismu a především živoucích postav, které si do jedné zamilujete i navzdory jejich mnohých charakterovým vadám (či právě pro ně?). Žádný jiný seriál není tolik a tak trefně o životě jako právě tento a na málokteré audiovizuální dílo tak moc sedí ohrané "že nastavuje zrcadla", díky čemuž to bez problému ustojí i slabší (v kontextu seriálu jako celku; sama o sobě je v zásadě více než obstojná) třetí sérii. Prostě nezapomenutelných pět let ve společnosti rodiny Fisherových. A pokud si jejich osudy poctivě prožijete spolu s nimi (tady o pouhém sledování nemůže být řeč), tak teprve poté opravdu doceníte a plně pochopíte, proč je závěrečná desetiminutovka právem považována za jednu z nejemocionálnějších scén vůbec. ()
Život a smrt tak trochu jinak - moc dobré a potřebné v dnešní době, kdy smrt známe možná tak z obrazovky a své staré rodiče posíláme umírat do nemocnic. Vždyť i pohřebáci jsou jen lidi - neříkám, že málo svérázní. ()
Every day above ground is a good one. Znáte takové ty seriály, kde se hlavním hrdinům dějí samé prapodivné a neobvyklé věci? Kde se jde z jedné absurdní zápletky do druhé? Tak přesně takový Six Feet Under není. Je to seriál o normálním životě. Skuteční muži a skutečné ženy žijí svoje skutečné životy, které jsou mnohem zajímavější, než všechny vykonstruované zápletky světa. Ovšemže ne pro ně, oni prostě jen chodí do práce, randí, scházejí se a zase rozcházejí, tráví čas s přáteli, prostě žijí. To samo o sobě by samozřejmě nebylo nic zajímavého, ale Alan Ball má neuvěřitelný vypravěčský talent, porozumění pro lidskou duši, a navíc se nebojí řešit témata, od kterých dávají mnozí ruce pryč. Hned dvě z nich jsou stěžejní pro celý seriál. Tím prvním je smrt. Ústřední rodina Fisherových vlastní pohřební ústav, a každý díl se tak alespoň trochu točí kolem nebožáka, který zemře při otvíračce. Jeho (či její) smrt pochopitelně nějak koresponduje s životy hlavních hrdinů a ukazuje, že není smrti bez života, a není pořádného života bez smrti. Tím druhým je potom homosexualita. Téma, které se dá velice snadno nechtěně zlehčit či zesměšnit, je prostřednictvím hlavních hrdinů Davida a Keitha zobrazené na televizní obrazovce snad vůbec nejpřesněji a nejrealističtěji, jak to jen jde. Aby to ale nevypadalo, že Six Feet Under je seriál akorát pro gaye a funebráky (bez ohledu na to, že tyhle témata se týkají ať už více či méně každého z nás), barvité realistické charaktery všech hlavních i vedlejších postav se vás tak jako tak dotknou, protože je zkrátka nemožné, abyste se alespoň v někom z nich neviděli. Můj velice dobrý kamarád I. Kačur prohlásil: "Sledovat ten seriál mě baví víc než žít svůj vlastní život." A já mu to nezazlívám. Sám na tom tak občas jsem. Při prvním sledování to nebylo tak docela patrné, ale při druhém, třetím a dokonce čtvrtém opakování všech třiašedesáti dílů už to nešlo přehlédnout. Jestli je jeden seriál, který je lepší než všechny ostatní, je to právě Six Feet Under. ()
1. série - 85% - "There's a lot of sadness in this house." - "It's a funeral home." Dokonale poctivá vztahovka se vším všudy, která nejlépe umí vyprávět o tom, že rodinu, předurčené partnery a osud si nevybíráme. Naštěstí. K plné náloži chybí méně, než by se mohlo zdát, a brání tomu snad jen protivné (i když uvěřitelné) postavy typu Gilardiho nebo Gabriela Dimase. O to víc ale fandím celé rodině Fisherovic a jejich milým a blízkým, aby se dokázala se vším negativním na cestách jejich pohřebáku popasovat. 2. série - 90% - We really are just a biology, aren't we? Lezete mi pod kůži, milí Fisherovi. Zatímco takový Nate mi přirostl k srdci od chvíle, kdy se na obrazovce objevila kštice Petera Krauseho, k ostatním jsem si cestu klestil o něco déle, ale o to raději mám teď Claire nebo Ruth. Pořád trochu bojuji s vedlejšími charaktery, neumím docenit linku Keitha a v neposlední řadě kroutím očima téměř pokaždé, když začne Rico moralizovat, ale jako celek funguje Six Feet čím dál lépe. Přeji jim, aby se dokázali povznést nad věci, se kterými nic neudělají (David), aby vyhráli ten boj sami se sebou (Billy) a někdy jim prostě jenom vůbec nerozumím (Brenda). Přesto jsem se s tímhle nevysloveným bojem o každodenní štěstí pomalu, ale nenávratně ztotožnil. 3. série - 100% - I wouldn't change anything. If you change one thing, that changes everything. And some things are the way they should be. O tom, že život na nikoho nečeká. O tom, že můžete někoho milovat láskou nesmírnou, ale stejně ve vztahu nedokážete najít vlastní místo. O štěstí, které se skrývá v nejdepresivnějších situacích. O tom, že na vysoké se člověk může konečně najít, ale zároveň ze sebe hrozně moc ztratit. O životních zlomech, kdy jedni cítí beznaděj a druzí naopak záblesk světla na konci tunelu. A nakonec i o tom, že tohle všechno konečně chápu i já. 4. série - 90% - Maybe it’s true what they say, we all pick the same person over and over again. There’s something nice about that. Že někoho máme opravdu rádi, ukáže nejlépe situace, kdy dotyčnému nerozumíme a přesto za ním stojíme. A já tentokrát nerozumím hned několika z nich. Není mi jasný směr ani pravidla vztahu mezi Davidem a Keithem, nedokážu se vcítit do Brendy, když se pokouší o vážné pouto s Joem a nemůžu se ani dobrat pointám Ricových eskapád. Kladů je ale pořád nepočítaně a tím hlavním je snad čím dál naléhavěji jedna pohledná rusovláska. Claire Fisher se totiž bez zaváhání propracovává do pozice jedné z nejlepších seriálových postav vůbec a právě její cesta vzhůru mě v tuto chvíli zajímá nejvíc. Navíc i tentokrát smutně platí pravidlo nevyřčené, ale o to palčivější. Pokud máte z něčeho v životě strach a neustále se bojíte, že vás to přijde strašit, je velice pravděpodobné, že máte pravdu. 5. série - 100% - “Time flies when you’re having fun, huh?" - “No, time flies when you’re pretending to have fun." Všechno, co se může pokazit, se také zákonitě pokazí, ať už v podobě nenápadných prasklin, tak v podobě nečekaných zlomů či krutých hrátek osudu. V každém takovém okamžiku ale ze seriálu cítím pocit posledního nádechu. Možná nikdy neporozumím Keithově povaze, možná je Ricovi souzeno být až do konce podivně sobecky zaměřeným nevděčníkem, ale to přece nevadí. To je život a v něm mi také není každý blízký člověk srozumitelný. Poslední série mi bez ustání dává do hlavy otázky vlastní identity, budoucnosti a bohužel i smrtelnosti a i těm nejslepějším ukazuje (nejen v absolutním finále), jak všeobjímající celé Odpočívej v pokoji je. Protože každý z nás někdy chce nebo dokonce bytostně potřebuje onu krásnou chvíli zachytit. Jakkoli bolestivě marná taková snaha pokaždé je. You can’t take a picture of this. It’s already gone. () (menej) (viac)
Co je na tomhle tak vyjimecnyho? Takovej prumernej serial obcas vtipek obcas nuda. Celkove nic moc. ()
Výborná podívaná. Ball je mistrný scénárista, seriál mám jedny z nejdokonale vykreslených charakterů, co v televizní tvorbě vůbec můžeme shlédnout, navíc v dokonalém hereckém podání vesměs neznámých, ale sympatických a talentovaných herců. Už se těším na druhou sérii :) ()
Ke svému nejoblíbenějšímu seriálu můžu dodat jen to, že jeho hrdinové jsou mi bližší než většina živých lidí a jeho humor je černý jak funebrácké auto, ale přesně můj šálek černého čaje. A snad ještě to, že posledních pár minut mě zasáhlo hloub než zblízka vystřelená kulka a před sochou Alana Balla by se scénáristé měli modlit, aby je osvítil. ()
Kvalita tohoto fantastického seriálu, budiž doložena dílem, kdy je David Fisher unesen v pohřebním autě. Po téhle části se ze mě málem stala pouhá hromádka nervů. Morbidita se zde zasnoubila s Autenticitou a narodila se jim malinká holčička, které dali název Kvalita. ()
Které slovo charakterizuje tento seriál lépe - "život" nebo "smrt"? Jsou to jednoduše obě, neboť jedno bez druhého stejně nemůže existovat. Six Feet Under vyobrazuje život, smrt a všechny strasti postmoderní společnosti naprosto dokonale a přirozeně, na nic si nehraje, nemoralizuje, v rámci možností nepřehání a nikdy nezkresluje (mimo jiné překonává i můj milovaný Cold Feet). Charaktery jsou natolik propracované, že propracovaností vůbec nepůsobí - jsou to lidé jako my a přesto si je oblíbíte víc, než kdejakého seriálového leadera (tahouna), nebo hrdinu v pravém slova smyslu. Jedinou pihou na kráse je, že děj někdy malinko poleví na dramatičnosti, ovšem stále v rámci 5 hvězdiček. PS: Závěr byl emocionálně to nejsilnější, co jsem kdy na /obrazovce/ viděl - brečel jsem jak malý kluk. 10/10 ()
Odpočívej v pokoji jsem začal sledovat hned v roce 2001, když ho začali vysílat na HBO. První série jsem opravdu doslova hltal a nevynechal jedinej díl. Později jsem, bohužel, několik dílů prošvihnul a trochu jsem měl občas problémy se potom zorientovat v ději. Nicméně Odpočívej v pokoji jsem sledoval celkem pravidelně po celou dobu. Teď jsem před chvilkou viděl závěrečnej díl a můžu tak snad konečně říct, že tohle byl asi nejlepší seriál, co znám. Nevzpomínám si na žádnej jinej seriál, kterej by si po celou dobu udržel takhle vysokou úroveň. Nevzpomínám si, že by snad nějakej díl byl nudnej nebo by působil, že je tam navíc. Úplně všechny díly stály za zhlédnutí. Snad akorát ten závěrečnej díl mě trochu zklamal, protože na mě působil tak trochu, jako kdyby už to chtěli mít všichni za sebou, tak tam nacpali tolik událostí dohromady, že by to vydalo minimálně na další 3 díly. Ale to je jen malá chybička na jinak skvělym seriálu. Rád bych se na to podíval hned znovu od začátku, tak doufám, že nějaká televize bude Odpočívej v pokoji vysílat. I když asi jsem naivní a myslim, že místo toho nám budou dál servírovat píčoviny typu Ordinace v růžové zahradě, Rodinná pouta a podobný sračky... ()
První série nastavuje laťku zatraceně vysoko a bohužel se ji v dalších třech případech nepodaří překročit. Až začátek poslední série, nejen díky kouzelné Maggie, jasně naznačuje, že se příběh vrací do původních pater. Pokud bych mě vybrat postavu, s kterou jsem se za tu dobu nejvíce sžil, tak by to byl Nate. Ten, kterému jsem zpočátku nejméně věřil, mi byl celkově nejbližší a jeho šibalský úsměv nacvičuju už hodně dlouho. Velkým tahákem byla od začátku i Brenda a její pozdější odstrčení do pozadí bylo ihned cítit. Rozhodně však nemohu říct, že bych jejímu chování rozumněl. Život homosexuálů se nejen ve filmech nedaří popsat bez toho, aniž by působil směšně, ale tady byla jejich cesta k začlenění se do společnosti opravdu působivá. Možná to zní divně, ale seriál jsem začal sledovat hlavně kvůli jeho opěvovanému závěru a rozhodně nelituji. Posledních pět dílů je neuvěřitelně emotivních a závěrečná jízda je pak třešničkou na dortu, ale jako nejlepší seriálový díl všech dob (podle IMDb), bych to přeci jen neviděl. 1. série: 90%, 2. série: 85%, 3. série: 85%, 4. série: 80%, 5. série: 90%. ()
Smrt není víc ani méně než cena za život a stoprocentně platí, že nás na konci naší cesty čeká všechny. Úmrtí člověka a obřad loučení obvykle vyvolávají širokou škálu emocí a obnažují lidské povahy, takže není žádný div, že životní peripetie rodiny funebráků představovaly pro tým scénáristů skvělý stavební materiál a pro diváky atraktivní podívanou. V řadě míst dokáže seriál vyhmátnout nanejvýš citlivá místa naší fyzické existence a sociálních vztahů. Dotkne se ožehavých míst společenské debaty, jen s přibývajícími díly mi začala vadit výrazná excentričnost řady postav. Nedá se zapřít, že hlavní slovo coby scénárista měl Alan Ball, který je zároveň tvůrcem pošahané upírské fantasy plné sexuálních odchylek True Blood. Jestli se o některých seriálech tvrdí, že je píše život, tady je znát, že ty příběhy píše scénárista. Nepopiratelně dobře a chytlavě, ale obyčejný život vypadá trochu jinak. V první sérii potěší přítomnost černého humoru podávaného po kapkách a mou pozornost upoutala půvabná Lauren Ambrose v životní roli benjamínka rodiny na střední škole. Celkový dojem: 80 %. ()
(Viděno kompletních 5 sérií) „Jednoho dne se probudíš a tvoje dítě ukradne kus nohy! Kde jsem byla?!“ - „Prohrávala jsi 25 tisíc dolarů.“ Tak nakonec jsem vzal na milost i Ruth (i když mi jako jediná pila krev po litrech), přece jen je to rodina (ehm, opravdu jsem si zrovna přivlastnil celou „Fisherovic famílii“?!). Hned 1. díl mě obrovsky chytl (pomohly i funebrácké reklamy) a s každou další epizodou jsem byl nadšenější. Strašně mě bavilo hádat, kdo a jak v úvodu každého dílu umře (tvůrci si s divákem škodolibě hrají…jakože tu krutou zlomyslnost v 3. sérii nebylo snadné rozdýchat) a zcela zúčastněně a napjatě jsem sledoval, ba dokonce prožíval životní osudy mých stále víc oblíbenějších hrdinů. A že na něco tak chytlavého, přirozeného a černohumorného v seriálové tvorbě jen tak nenarazíte (pokud vůbec). A dojetí + pocit prázdnoty po posledním záběru? I to o něčem vypovídá. Zcela jasných 5* a přidání do mé seriálové top. „Můj manžel byl vybagrovaný z přístavu Long Beach, rozpůlený lodní vrtulí.“ - „Takže zavřenou rakev…“ ()
Promyšlené, cynické, smutné, veselé, napínavé, legrační, chytré. Hlavním tématem seriálu sice je smrt, ale životnost z ODPOČÍVEJ v POKOJI přímo kape. Realisticky napsané i ztvárněné charaktery bravůrně zachycují ten čas, který nám byl dán a který nám všem utíká před očima. R.I.P. 25.3.2010. ()
Reklama