Réžia:
Alan J. PakulaScenár:
William GoldmanKamera:
Gordon WillisHudba:
David ShireHrajú:
Dustin Hoffman, Robert Redford, Jack Warden, Martin Balsam, Hal Holbrook, Jason Robards, Jane Alexander, Meredith Baxter, Ned Beatty, Stephen Collins (viac)VOD (2)
Obsahy(1)
Rekapitulace aféry Watergate, která začala v roce 1972 a v roce 1974 vyvrcholila rezignací tehdejšího prezidenta Richarda Nixona. Ve zveřejnění skandálu kolem tajných fondů a diskreditace politických oponentů se angažovali reportéři Robert Woodward a Carl Bernstein, kteří působili v novinách Washington Post. Paradokumentární drama, v němž slavný tandem ztělesnili Robert Redford a Dustin Hoffman, vypráví o novinářské odvaze, trpělivosti a důslednosti. Reportéři skládají svá odhalení z desítek faktů a svědeckých výpovědí. Narážejí na neochotu svědků, jejich strach z eventuálních následků i na tlaky z nejvyšších sfér. Woodward využívá tajemného informátora (Hal Holbrook) z vládních kruhů, který se ním setkává v podzemních garážích. Další důležitou figurou příběhu je šéfredaktor Bradlee (Jason Robards získal za jeho ztvárnění Oscara), který oběma novinářům fandí a dokáže čelit politickým výhrůžkám. Průhled do jedné z klíčových etap novodobých amerických dějin těží z autentického líčení redakčního zákulisí. Je příkladem vynalézavé práce s napětím, která se obešla bez standardních honiček, přestřelek a nadlidsky disponovaných supermanů. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (313)
Výborne herecké obsadenie, fantasticky odohrané. Len žiaľ nesadla mi forma podania ako aj téma, navyše to bolo dlhé ako deň pred výplatou. Nemám rad filmy kde je všetko len o politike. Na druhú stranu to spájanie čriepok do celkovej mozaiky pozadia známej aféry Watergate bolo zaujímavé. Priemer. 60/100 ()
Strhující politické drama z doby, kdy ještě novinařina měla smysl a základem filmu byl příběh nikoli efekty, klišé a sebestředné filmařské kejkle. Ačkoli se tu vlastně jen telefonuje a chodí od jednoho co nic nechce říci ke druhému co tvrdí, že nic neví, nemá film jediné hluché místo, jediný moment, kdy by člověku sklouzlo oko nebo myšlenky stranou. Všechno to brilantně kočíruje Pakula s vynikající dvojkou Hoffman a Redford, která, podporována tehdejší hollywoodskou elitou (Robards, Warden, Balsam, Holbrook a další), spolehlivě ovládá prostor i čas více než dvouhodinové jízdy, která se, vybavena dokonale vypilovanými dialogy, obejde bez nezbytné dech beroucí akce s nasazením života při získávání šokujících informací. Zub času mu neuškodil, navíc přidal jako další hodnotu skvěle vykreslenou dobovou atmosféru. ()
Povedená adaptace mé oblíbené knihy byť poněkud zjednodušená. Zvlášť mě mrzelo, že z filmu vypadla část, kdy Woodward s Bernsteinem šli po Haldemanovi a pokoušeli se spojit s Nixonem, aby ho varovali. Tehdy ještě ani jeden z nich netušil, že poznámka Hlubokého hrdla (Deep Throat) je až tak doslovná, že když říká, že jsou v tom namočeni všichni, jde až na pozici úplně nejvyšší. Zvlášť to vyhazování některých scén - a pokud se nepletu, s Deep Throatem jich bylo vyhozeno víc, protože v knize jsem nějak silněji cítila tu jeho nezbytnou roli v celém vyšetřování - je ale jediné, co můžu tomuto filmu vytknout. Noční scény v podzemní garáži, vyslýchání svědků a většinou až slovo od slova opsané části knihy; to je přesně to, co jsem od Všech prezidentových mužů čekala. Je dobré, že se najdou novináři, kteří se nebojí, když jim bývá vyhrožování smrtí (mimochodem, další věc ve filmu vynechaná) a jdou za pravdou, ve kterou věří. A ještě více obdivuju jistého pana Marka Felta, ve filmu známého pod výše zmíněnou přezdívkou Deep Throat, který byl druhým nejmocnějším mužem v FBI a jeho prozrazení jako zdroje informací by ho mohlo stát vše. Přesto se to pokusil riskovat a oběma novinářům dával nápovědy z centra, které je dovedly až k cíli. Což zase jen dokazuje, že FBI má nejspíše odpovědi na všechny otázky, jen si je nechává pro sebe. Věděli jste například, že o atentátu na Kennedyho odhalili sotva setinu svých dokumentů? ()
Velmi komplikovaný triler, ktorý vyžaduje maximálnu pozornosť, prípadne druhé pozretie. Scenáristi to majú perfektne premyslené, všetko do seba zapadá, všetky mená, dátumy a udalosti. Ale ako hovorím, možno budete po prvom vzhliadnutí mierne rozčarovaní a všetko si do seba nezložíte. V roku 76 vznikol film, ktorý ostro kritizoval spôsoby iba nedávno rezignovaného prezidenta a tým aj princípy slávnej americkej demokracie. V komunizme sa diali sto razy horšie veci a ani po 20 rokoch sme adekvátny film od našich uznávaných režisérov nevideli. Toto je sebareflexia. Film umne zobrazuje ťažkú prácu novinárov, ktorí vďaka odhaľovaniu pravdy musia robiť veľmi rozpačité veci, ako neustále prehováranie tých istých ľudí k rozhovorom, napríklad aj pomocou malých klamstiev a fígľov. Ak chcete byť investigatívny novinár, tento film vám to odporúčať nebude. Okrem iného vám môže ísť aj o život. ()
Mám slabost pro snímky o investigativní žurnalistice (Sladká vůně úspěchu, Vysíláme zprávy, Dobrou noc a hodně štěstí, Zodiac) a tohle je jeden z nejlepších. Lopotné kutání hluboko ukrytých informací hájí, ale neidealizuje. Připouští, že tahle práce je šílená dřina, časově náročná, vyčerpávající a monotónní (film nevypouští ani tu méně zábavnou část vyšetřování, například dlouhé přesuny na vzdálená místa, zbytečné návštěvy a nikam nevedoucí telefonáty), nechává však na divákovi, aby posoudil, zda výsledky pátrání stály za to (film končí před publikováním klíčového článku). Pokračování zde. 90% Zajímavé komentáře: StarsFan, Faidra, Iroquaise, Merggie, Svadbos ()
Galéria (49)
Zaujímavosti (45)
- V době filmování ve Washingtonu D.C. Redford zůstával v hotelu Watergate. (Kulmon)
- Zásadním člověkem, díky němuž film vznikl, byl představitel Boba Woodwarda Robert Redford, který o tom později vyprávěl: “Dostal jsem ten nápad předtím, než z toho vznikla aféra Watergate a než se do toho vložili dva reportéři z Washington Post. Mluvím o roku 1972, v té době se už objevovaly narážky, že za tím vloupáním do sídla Demokratické strany je víc, než se veřejně přiznává. Oficiálně se tvrdilo, že to byli zloději a že pocházejí z kruhů kubánské emigrace. Jenže já jsem potkával lidi, kteří mezi čtyřma očima naznačovali, že je za tím něco víc, ale nedá se s tím nic udělat. 'Proč?' ptal jsem se. - 'Každý se bojí Nixonových lidí, jsou ochotni odstranit každého, kdo by překážel jeho znovuzvolení. 'Co novináři?' nechápal jsem, 'to je přece jejich práce.' Na to jsem dostával podobnou odpověď: 'Vyžadovalo by to mravenčí práci, spoustu času a peněz - s perspektivou, že budu mít proti sobě prezidenta, který je pěkně mstivý a bude mít další čtyři roky obrovskou moc.' Tížilo mě to, protože jsem byl vychován a žil v přesvědčení, že v Americe se tohle stát nemůže. Pamatuji ten pocit velmi přesně, protože v tom létě dvaasedmdesátého roku jsem začal důkladně číst noviny a sledovat všechny zprávy. Článků o vyloupení pomalu přibývalo a ty nejzajímavější pocházely od dvou novinářů z Washington Post. Na podzim, když to nabíralo na obrátkách, jsem se o ta dvě jména začal zajímat a zjistil, že jsou to dva nováčci, takoví zelenáči, kteří jsou v redakci na nejnižším stupínku. Jeden z nich byl žid, druhý protestant, jeden byl liberální demokrat, druhý konzervativní republikán. Neměli se rádi, ale chtěli se prosadit: začali s touhle původně malou kauzou a pak jim nebývalo než pokračovat a spolupracovat. Přemýšlel jsem o tom jako producent a přišlo mi, že oni dva jsou skvělá kombinace pro zápletky, pro dynamický příběh, jenomže jsem si neuměl představit, kam se ten příběh bude vyvíjet. Sešel jsem se s nimi a řekl jim, že bych chtěl natočit film. 'Do toho se nám vůbec nechce,' odpověděli, 'je to na hraně, sledují nás a když uděláme neopatrný krok, je po nás. Chceme o tom jednou napsat knihu, ale není to u konce.' Tak jsem se zeptal: 'Dáte mi opci na filmová práva k té knize?' A oni souhlasili. Musel jsem čekat rok, než knihu napsali. Mezitím byl Nixon usvědčen, že on a jeho spolupracovníci porušili první dodatek americké ústavy. Film vznikal dlouho, několikrát se předělával scénář, muselo se to zjednodušit, ale zároveň se nesměla zkreslit základní fakta. Když byla premiéra, uplynuly od Watergate skoro čtyři roky. Ale celou tu dobu jsem se potkával s tichými náznaky, že bych to neměl dělat, že poškozuji Ameriku." (NIRO)
- Film je natočen podle stejnojmenné knihy napsané Woodwardem a Bernsteinem. Zatímco film se k nám dostal téměř hned po svém uvedení, podrobnější a komplikovanější kniha u nás byla až do roku 1989 zakázána. (StarsFan)
Reklama