Obsahy(1)
Begotten jako lyrická báseň a zároveň brutální obraz zavede diváka daleko za hranice vkusu. Perverznost a brutalita filmu si steží hledá sobě rovného. Jaký osud potká Matku přírodu a jejího syna v této černobílé ďábelké hře? Záběry z filmu byly použity i v písni "Cryptorchid" od Marilyna Mansona. (raffspIn)
Recenzie (165)
Nemocné dílo pro nemocné lidi. Nic víc. ()
Podle klasických měřítek nehodnotitelné. Takže tomu hodim subjektivní hodnocení podle toho, jak jsem si to užil. Plus jednu hvězdičku z respektu. (Ale přesto je dobrý to vidět) ()
║Rozpočet $33,000║ Vrchol nechutnosti akú som mal možnosť vidieť, minutáž je sama o sebe zabiják, tím sa stráca aj nejaká výpovedná hodnota. /20%/ ()
Začátek slibuje krásnou avantgardní zvrácenost (skvostně natočená/zahraná sebevražda & to, co tělo bezprostředně po smrti udělá), která se však ukáže být "pouhým" lehce hypnotickým, třebaže v určitém úseku snad až příliš zdlouhavým a celkově nepříliš úchylným experimentem, u kterého je popuštěna uzda divákovy fantazie až škodolibě hodně - a to jednak díky schválně "nekvalitnímu" obrazu (občas může vážně chvíli trvat, než divák rozpozná, na co že to kamera právě míří) a jednak díky sympaticky nekonkrétnímu a hlavně nepolopaticky předkládanému ději - kterýžto je však dokonale vysvětlen v závěrečných titulcích jmény postav. ...Gott hat sich erschossen, ein Dachgeschoss wird ausgebaut... ()
Movie from outer space. Vymrvený obraz, divné předdávící zvuky, tlukot srdce, ptačí zpěv, odpudivé výjevy, funění, cukavé pohyby, až mi z toho hrabe. Těžko stravitelná, a když ne zrovna těžko rozpoznatelná, tak poměrně dost působivá záležitost. A ta šílenost hned v úvodu... ()
Šíílenej nářez!! Význam filmu zdál se mi jasný od začátku a myslím, že jsem se příliš nemýlil díky "vysvětlení" v podobě závěrečných titulků. Ale i tak jsem se v "ději"-tedy výpovědi filmu občas ztrácel a úplně mě to popletlo a zmátlo. Ale myslím, že o to tu ani moc nejde ... Nejde o to co je obsahem filmu, ale samotný obsah filmu. Begotten je jedním z vrcholů bizardní nechutné a traumatizující zvrácenosti, které se opravdu máloco vyrovná. Viděl jsem opravdu už hodně ale tohle je jasným vrcholem a cestou za hranice vůbec představitelného. Film je navíc tak chytře ztvárněný, že diváka stále nutí přemýšlet. A přitom je neuvěřitelně jednoduchý, je němý, černobílý a vystupuje v něm několik postav. Ale divák, pokud chce film sledovat a vidět, často si musí klást otázku: "Opravdu jsem viděl to, co si myslím??!!", "Opravdu to bylo ono??!!", "Skutečně jsem TO viděl??!!", "Mysleli tohle skutečně tak, jak mi to připadlo??!!"... Atd. Chvílemi opravdu odporné, ale pro milovníka bizardních experimetů naprostý skvost!! Film dalekosáhle v jistých částech přesahuje komerční fláky, které kdy chtěly šokovat, a servíruje divákovi hnus na podnose tak náramně učesaný, sestavený a stvořený, že budete ještě dlouho kroutit hlavou a uvažovat o smyslu toho všeho tam i tady ... Naprosto nedoporučuji pro psychicky labilní osoby, osoby mladší 18 let a obecně osoby, kterým se dělá při násilných a podoných scénách ve filmu špatně!!! ()
Není divu, že si Marilyn Manson odtud bral těžkou inspiraci pro své průlomové album Antichrist Superstar. Begotten totiž působí jako ta nejšpinavější obrazová noční můra. Děsí hnusnými výjevy, vyvolává hlubokou depresi a některé z vás dokonce přesvědčí, že konec světa je na spadnutí. Rozkládající se a tlející mrtvá těla, všude jen bahno, krev a do toho zvuky, které i přes svou přirozenost (kapky vody, hmyzí cvrkot, bušení srdce) dodávají filmu naprosto jinou dimenzi. Hodně těžce stravitelný experiment, co mě tolik neoslovil (nejlepší moment je hnedka na začátku), ale zapůsobil drtivou silou. ()
Co mě nejvíce děsí po zhlednutí BEGOTTEN nejsou jen drastické záběry, obrazce násilí a výborný podklad temné hudby, ale to, že režisér E. Elias Merhige tuhle hrůzu viděl 'blízko smrti', kterou přežil při autonehodě. ()
Poetická brutalita. Zkoukatelná však jen jednou... a možná ani to ne. Následky zanechá i po 10 minutách. / A jak pravil Zarathustra: Bůh je mrtev! ()
Tohle šlo úplně mimo mě. Celá ta kamerová stylizace, která působí jako němý filmy z počátku 20týho století dělá film sice nesmírně zajímavým a tak trošku realisticky působícím, ale na druhou stranu dělá filmu i trošku medvědí službu, protože ta špatná viditelnost, která s tou stylizací jednoznačně jde ruku v ruce a ještě podporovaný faktem, že to je bez dialogů, bez vysvětlování a je to neuvěřitelně špatně pochopitelný, to způsobí, že se divák ocitne úplně mimo děj filmu, kterej už je i tak dost pochybně vymyšlenej a sledování nějakých na první pohled úchylně vypadajících scén se stává celkem nudnou záležitostí a pak už se jedná jen o to přežít to do konce Ale i přes tu všechnu kritiku, je to film, kterej díky svýmu stylu natočení a působením, určitě stojí za skouknutí, podobně jako Tetsuo, ale podle mě je u tohohle filmu základ vědět o čem to je a co by to mělo představovat, protože pokud na to někdo půjde jen tak, tak je tak 95% pravděpodobnost, že celej film nebude chápat, co se tam děje a následně si přes značnej pocit nudy nebude všímat detailů, stejně jako se to stalo mně. ()
Pointa? ()
Nevím, jestli už jsem blázen, ale v různých černobílých "útvarech" na obrazovce jsem neustále viděla obličeje. Nejspíš jsem si je vymýšlela sama pro sebe, abych se nemusela dívat na to, co se tam doopravdy děje. V některých momentech ale nebylo nesnesitelné tenhle film sledovat, nýbrž poslouchat. ♥ ()
Begotten je ideálním filmem, kterým by Vás slogan "Megafilm, v sobotu večer... na NOVĚ!" lákal k obrazovkám:) Velmi těžko hodnotitelný film. Úvodní scéna slibuje bizarní a morbidní podívanou a nezapomenutelný zážitek. Přišlo mi však, že právě tato scéna je tím největším vrcholem filmu. Následující děj je seskládán z několika stejných, stále dokola se opakujících výjevů. To může po chvíli docela začít nudit. A po nějaké době už mě tak nějak úplně přestalo bavit to vůbec sledovat. Nevím, co to všechno mělo představovat, nebo, co jsem v tom měla vidět. A do toho furt ti cvrčci:) Hudba je ale nádherně depresivní. Nějaké poselství Begotten zcela jistě má, já od toho však čekala mnohem více. Zatím nejlepší experimentální horor, jaký jsem zhlédla, je kanadský Subconscious Cruelty. ()
Pojem rarita získal zcela nový význam. Nicméně se jedná o nekoukatelnou škaredou magořinu, která se i přes krátkou stopáž neskutečně vlekla. ()
Chtělo by se mi psát o úžasné alegorické básni zobrazující koloběh života v přírodě (na Zemi), ale nebyla by to zcela pravda. Netřeba jistě čekat na dovysvětlující titulky v závěru, jelikož příběh je celkově jednoduchý a snadno odhalitelný. Pro ztracené v obrazech je v závěru připojena jasná metafora v podobě kvetoucích, umírajích a znovu klíčících rostlin. Osobně mám experimentální filmy rád, ale tenhle nijak originální není. Stačí mrknout na www.ubu.com, kde se podobných filmů, vzniklých v průběhu minulého století, zejména v 60.letech, nachází kopice. Černobílý roztřesený obraz sází na divákovu fantazii, a snad proto ryze pornografická scéna ( žena, masturbující ztopořený penis, který ejakuluje na její břicho a ona si vetře sperma do sebe) až tak neurazí... Celkově je film pomalý, což odpovídá podobě starších experimentů poloviny 20.století (např.Spáč), které trvaly i několik hodin. Mám však obavy, že pro současné většinové publikum tohle není. Režisérovy klipy pro M.Mansona jsou ovšem rozhodně bezchybné. ()
Vážně bych si přála tento snímek ocenit, ale bohužel.. snad jednou. ()
Jsem jen prachbídný čtenář comicsů o Slainovi a o keltské nebo jiné pohanské mytologii nevím vůbec nic, ale dovolím si tvrdit, že tenhle film je koloběh sebevraždy Boha (hodně hustá scéna, to je opravdu surové šílenství na obrazovce), oplodnění Matky Země, narození syna Matky Země, cesta neúrodnou krajinou, znásilnění Země a pohřbení syna k nastolení znovuobnovení plodnosti půdy. A možná se mýlím, protože jsem byl natolik zhypnotizován obrazy, že jsem si tohle vysvětlení vsugeroval až velice dlouho po skončení tohoto filmu a až po delší debatě se Sinnerem, autorem recenze na tento film na www.studna.cz (viz. ext. recenze). Tímto Sinnera zdravím. ()
16mm náhrobný spiritualizmus... ////////// Pri klasifikovaní Begotten môžeme vychádzať z jednoduchého známeho predpokladu, že sa film stáva umením až vtedy, keď sa dokáže oprostiť od otrockého prepisovania holej skutočnosti do podoby audiovizuálneho média. Zásadným pojmom sa potom stáva slovné spojenie "sloboda zobrazovania". Tým nechcem povedať, že je Merhigeov celovečerný debut umením a musí sa tak bezprostredne posudzovať. Práve naopak, subjektívne v ňom vidím jednu z najväčších bizarností a zvrhlostí, aké kedy spatrili filmové plátno. A predsa si myslím, že je to dielo prinajmenšom veľmi pozoruhodné a, z určitého uhlu pohľadu, zásadné, minimálne pre filmovú teóriu a začínajúcich tvorcov. ////////// Pokúsim sa to skrátiť. Begotten od prvého pohľadu zaujme svojim prvotným vyzretím, ktoré akoby vypadlo z manifestov a autorských návodov surrealizmu a symbolizmu. V očakávaní čohosi striktne avantgardného a nevideného škúlime na nekvalitný čiernobiely obraz, v ktorom skutočne takmer nič nevidíme. Teda vlastne vidíme, ale často nám dochádza až opozdene, o čo sa jedná. Výjavy surovosti a podivnej zvrátenosti sa odohrávajú tu v kratších, ale nezriedka nepríjemne dlhých záberoch, ktoré nám servírujú presne to, čo od filmu očakávame - teda úvodnú samovraždu britvou, všemožné mučenie, pojedanie vnútorností (aspoň sa nazdávam, že to boli vnútornosti), podivné obrady a pod. Merhige však tieto divácky atraktívne pasáže zámerne predlžuje a sťažuje sledovanie rozličnými prvkami, ako je napr. diegetická zvuková stopa, zložená z efektov, hluku a ruchov, synchrónnych aj nesynchrónnych, náhodne poprehadzovaných, ale napriek tomu hladko zapadajúcich do bezútešného šedivého fikčného sveta a dopĺňajúcich sa s obrazom. Merhige využíva aj istých ozvláštňujúcich prvkov a postupov, ako je napr. falošná hĺbka ostrosti obrazu po vzore Občana Kanea, atypické prelínačky a množstvo ďalšieho. ////////// Je teda zrejmé, že si Merhige dobre uvedomoval svojho zámeru a možností, ako ho dosiahnuť. Domnievam sa, že sa snažil docieliť na ploche 78-minútového kolotoča cyklického hnusu otupelosti diváka voči zobrazovanému násiliu. V skutočnosti tým však vzniká zaujímavý efekt, pretože práve Merhigov až observačný prístup, prakticky absolútna absencia "normálnej" hudby a akéhokoľvek sprievodného komentára či narátora, len prosté sledovanie nekonečnej nočnej mory pôsobí ako zachytávanie skutočnosti druhého, alegorického sveta, ako by povedali Freud a Bonaventura, "za zrkadlom". A keď si uvedomíme, že Merhige vo filme vychádzal z jedného z tzv. "zážitkov blízkych smrti", ktorý prežil on sám, nemusíme byť ďaleko od pravdy. Aby som to uzavrel, presne ako hovorí AngelAngie, môže ísť o autentický odtlačok autorovho rozorvaného vnútra, resp. toho, čo videl, keď stál na prahu druhej strany. A s týmto vysvetlením sa uspokojím. 90% P.S.: Každopádne skvelá voľba k chutnému obedu. Niekedy si to zopakujem. ()
Dobrej nářez, kterýmu by víc slušela středometrážní stopáž... ()
Černobílej psycho trip.Mezi galaktická bizardnost a šílenost masakrálních rozměrů.Čuměl jsem na to s vykulenejma očima a otevřenou tlamou přilepenej k obrazovce a pořád jsem si říkal jestli jsem viděl to co jsem viděl nebo jsem měl haluz?Chvílemi jsem si připadal jak Alenka v říši divů.Šílenej černobílej vizuál+jednoduchý,ale přitom geniální zvukový doprovod dodávají tomuto snímku na intenzitě prožitku.Totální ulítlost při které mi jel mozek na plný obrátky.Docela rád bych si pokecal s tvůrcem o tom na čem se zrovna sjížděl když tohle vymýšlel.Tohle nemohl vymyslet normální člověk s čistou hlavou.Ale je to opět krásná ukázka toho jaká je tenká hranice mezi genialitou a odpadem,protože si myslím,že tenhle film vám buď sedne a nebo ne.Nic mezi tím.Pro mě mistrovská zábava. ()
Reklama