Réžia:
Khyentse NorbuScenár:
Khyentse NorbuKamera:
Paul J. WarrenHrajú:
Orgyen Tobgyal, Neten Chokling, Jamyang Lodro, Lama Chonjor, Godu Lama, Tsewang Dandup, Thinley Nudi, Kunsang, Kunsang Nyima, Pema Tshundup, Dzigar Kongtrul (viac)Obsahy(1)
Prvý film nakrútený v jazyku Tibeťanov je netradičnou komédiou o vášni tibetských budhistických mníchov pre futbal. Futbalová horúčka dorazí až do odľahlých končín indických Himalájí, kde 14-ročný Orygen, zanietený pre populárny šport, rozčerí pokojnú hladinu kláštorného života úsilím umožniť mladým mníchom sledovať finále Svetového pohára v televízii. Jednoducho vystavaný príbeh sleduje snahy mladých chlapcov a zároveň mníchov o dosiahnutie ich cieľa, pri čom vzniká množstvo vtipných situácií. Film sa vyznačuje hlbokým ľudským rozmerom - ukazuje mladých mužov zasvätených Budhovi nielen ako meditujúcich svätcov, ale aj ako ľudí z mäsa a kostí, ktorí z času na čas prepadnú svetským vášňam. Režisér, ktorý je sám tibetským lámom, asistoval Robertovi Rosselinimu pri nakrúcaní Malého Budhu a tak sa podučil filmovému remeslu. Vo svojom debute reflektuje proces globalizácie, vplyv moderného sveta na tradičný životný štýl a hodnoty a zobrazuje život tibetských mníchov v indickom exile. Film získal množstvo ocenení (One Futute Award na MFF Mníchov, Cena FIPRESCI na MFF Pusan, 2. miesto na MFF Toronto a i.) (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (29)
Zase až tak komediální to není...ještě když si uvědomím, že to je neskutečně přísná realita, kterou Tibetští mniši prožívají. Nicméně každý je strůjcem svého osudu a v tomhle filmu to ti mniši ukázali naplno. Koukalo se na to hrozně hezky, se zájmem. Nenapadlo by mě, že právě Tibetani tak šíleným způsobem podlehli fotbalu, ale já jim fandil. Celý film jsem jim neskutečně fandil. Všecko jsem prožíval s nimi a doufal, že to všecko dopadne dobře a scénárista ve výsledku divákovi nenaloží. Pohár je pro mě naprosto neobvyklým filmem, se kterým se každý den nesetkávám, a zaslouží si pozornost především těch, kteří fotbal mají rádi, a často ho v televizi sledují. V tu chvíli totiž pochopíte, jak moc si vážíte toho, že si v televizi můžete pustit prakticky jakýkoliv zápas, který si namanete, a největším problémem je maximálně tak manželka a nevypitá basa piv. ()
Zajímavý film, který na pozadí atmosféry kolem mistrovství světa ve fotbale dovoluje nahlédnout do podivného světa exilového tibetského kláštera v Indii. Izolace a staletími prověřené tradice v konfrontaci s technikou "vůdčí" civilizace jsou zde podávány velmi civilně, zdánlivě nedramaticky, srozumitelně - a hlavně smířilivě. ()
„Když můžeme problém řešit, tak to udělejme a pokud jej řešit nemůžeme, má smysl být nešťastný?“ Na začátku si skupinka mnichů čutá se symbolem konzumní společnosti – plechovkou coca-coly –, následuje pěkná prolínačka na sochu Buddhy, rovněž symbolu, ke kterému mnozí vzhlížejí. A o těchto dvou věcech celý Pohár je – o poznávání kapitalistických poměrů, o uplatňování metody cukru, nejen metody biče a také o obyčejné lásce k tomu výstřednímu běhání za jakousí kulatou věcí. Není to žádný Shaolin Soccer, ti mniši vědí, že nikdy nebudou blafovat jako Beckham, což jejich snu, jejich skromnému přání, přidává na dojemnosti. Je to film smutný skutečností, že komerce má moc ovládnout skutečně každého, zároveň však plný naděje a s nebývalým optimismem popírající oblíbenou větu všech slabětí, není v něm ani děj v typickém slova smyslu, ale nese pěkné poselství a jistě potěší nejen všechny (všechny dva) milovníky Bhútanské kinematografie a osoby vyznávající (ochů „to nejde“. Jde to, všechno jde, když se chce, jen se toho nesmí chtít mnoho. Politických otázek se dotýká pouze okrajově (trpký závěrečný titulek „a rýže v Tibetu je stále čínská“), věrný buddhistické filozofii upřednostňuje mírumilovné soupeření na fotbalovém hřišti. Jde o extrémně asketický film, není v něm mnoho humoru, není v něm mnoho napětí, není v něm ani děj v typickém slova smyslu, ale nese pěkné poselství. 75% ()
Film o tom, kde jsou hranice globální kultury a jak to vypadá v místech za popkulturní oponou. Anebo také cesta proti proudu času (anebo možná mimo čas). Asi nejde jen o fotbal samotný, i když jeho ,,misionářskou" vyvolenost dokážu logicky pochopit, jeho nenavázanost na jazyk a univerzálně akceptovatelná pravidla ho přímo předurčují do role popkulturního pionýra. Pro západního diváka je zvláštní reflektovat svět, ve kterém téměř neexistují média a kde televize není součástí běžného denního života, ale z jejího sledování se stává jakýsi pohanský rituál. Zvláště když je tahle reflexe zprostředkována právě televizí:-) Silný akcent jsem cítil i z politického podtextu filmu - zoufalé situaci v okupovaném Tibetu a jeho smutném nejenom buddhistickém exodu. Bezesporu vynikající a obohacující film, který nejednomu divákovi může zrelativizovat jeho pevně zakořeněný smysluplný svět a odpovědět na otázku, jestli příchod fotbalu, televize a dalších globálních věrozvěstů pomůže zvětšit harmonii koloběhu života třeba tibetských mnichů... ()
Butánský vysokojakostní filmový export. Na celým filmu se nejvíc povedly dialogy. Ty věty jsou říkány takovým nenápadným způsobem, vůbec na sebe nestrhávají žádnou pozornost a přitom jsou geninální. Protože aby první část souvětí byla tvrdá realka o Tibetu a druhá naprosto vtipná hláška a ještě to k sobě sedlo a mělo účinek. Tomu nevěřím ani když to píšu, ale je to prostě tak. Navíc do filmu je ještě zapleteno fotbalové téma a to je pro každýho fotbalovýho fans vždycky plus. Nicméně vy co by jste nejradši viděli vynálzce kulatýho nesmyslu smažit v pekle nelekejte se, tenhle film je opravdu pro všechny, teda krom Čínských komunistů. Přál bych Tibetskýmu národu fotbalovej tým a vítězství v derby s Čínou v poměru 10:0, ale co bych Tibeťanům fakt nepřál, aby jejich nároďák trénoval Michal deBílek. ()
Galéria (9)
Fotka ©
![Pohár - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/968/159968649_cc8eb6.jpg)
Reklama