Réžia:
Pier Paolo PasoliniKamera:
Tonino Delli ColliHrajú:
Franco Citti, Silvana Corsini, Adriana Asti, Monica Vitti, Ferdinand Guillaume, Sergio Citti, Renato Terra, Piero Morgia, Luciano Conti, Mario Cipriani (viac)Obsahy(1)
Debut talianskeho režiséra Piera Paola Pasoliniho je drsným portrétom života lumpenproletariátu na periférii Ríma. Spodina, zlodeji, prostitútky a pasáci tu žijú v chudobe a izolácii, bez nádeje ale i bez akejkoľvek vôle na zmenu svojich životných podmienok. Pasák Vittorio Accattone si zarába na živobytie ako "ochranca" prostitútky Maddaleny. Keď však Maddalenu zatknú, musí si Accattone nájsť nový zdroj obživy. Ťažko sa pretĺka až kým nestretne pôvabnú a naivnú Stellu a nahovorí ju na prostitúciu. Pasolini film nakrútil na motívy svojho románu "Zbesilý život". Do hlavnej úlohy Accattoneho obsadil talentovaného neherca a bývalého recidivistu Franca Cittiho, ktorý aj v ďalších režisérových filmoch vytvoril rad pôsobivých postáv. S poetizovanou surovosťou prostredia a rozprávania kontrastuje Bachova hudba, ktorá zdôrazňuje mystický rozmer príbehu pasáka. (STV)
(viac)Videá (1)
Recenzie (41)
Cabiriine noci mali svojho nepriameho nástupcu a Mama Roma mala svojho priameho predchodcu. Accatone je spoločne s ňou možno najprístupnejším Pasoliniho filmom pre v podstate ľubovoľnú divácku kategóriu. Je to proste zo života a k pochopeniu netreba čítať zložité metafory (ale kto bude hľadať, nájde). Pasolini rád obsadzoval nehercov s výrazom ako po úteku z psychiatrickej liečebne, v tomto filme ale zostal niekde napoly a protagonisti pôsobia aj ako z ulice. Hlavná postava vám bude dokonca po čase istým spôsobom sympatická. Pasolini nezvaľuje všetku vinu na sociálnu situáciu, Vittorio má aj určité "zvláštne" povahové črty a jeho chovanie nepodlieha iba všeobecnému zmaru navôkol. Všadeprítomná uniformná moderná výstavba dokonca naznačuje, že ak by vedel robiť, nemusel by byť veľký problém si nejaký ten byt s nejakou tou ženskou aj kúpiť. Ako to s ním dopadne, rozhodne stojí za zistenie na vlastné oči. ()
Těžko je mi dnes večer hodnotit, Pasoliniho sdělení je jasné a chápu jej, nicméně hlavní postava mi byla nesympatická, chlap v nejlepších letech a neumí vzít za práci, nestará se o svou rodinu, nestará se ani o své děti, prostě se jen fláká, chlastá, přiživuje na druhých, lže, krade, to pak nezvládnu soucítit, natožpak fandit pijavici... ()
Pozdní debut může - a samozřejmě také nemusí - znamenat kvalitu. Kvalitu lidskou i uměleckou. Prožitek opřený ne o prvotní pocity, ale o zázemí vlastních zkušeností a zážitků, vítězství i proher, hvězdných okamžiků i šedi početně vždy převládajících všedních dnů. Život na okraji periferie, na rozmezí chudinských čtvrtí a jako houby po dešti vznikajících velkých - i na Západě panelových - sídlišť na okraji velkoměst, život žitý na pomezí světa, polosvěta i skutečného podsvětí je téma, které má také svou dnešní tvář. Nevystačíme tu s černobílým pohledem černobílého filmu, který až krutě přesně zrcadlí bezútěšnost této životní pouti. Určitě také nevystačíme s konstatací o tom, že lidé, postižení tímto nechtěným údělem, jsou pouze oběťmi. Příživník zůstává příživníkem a nechuť sdílet práci, která neodpovídá vlastním nadneseným představám o sobě samém a již pevně zakořeněnému obyčeji-způsobu života je rubem tohoto pohledu a odvrácenou tváří takto životem proplouvajících lidí. Lidská nicotnost určitě není lidskou nulitou. Anatomie této nicotnosti - mně osobně se spíše vybavují Felliniho přece jen lépe hmotně saturovaní DARMOŠLAPOVÉ - může burcovat i dnes. A také varovat. Drsně a nesmlouvavě. ()
Pokud Fellini snil nad realitou, Pasolini se do ní chtěl ponořit. Zajímavé je, že realistická linie filmu je vynikající (stávání se prostitutkou, návštěva u rodiny), zatímco snová scéna je nevěrohodná a ve filmu působí nepřirozeně. Tento slušně natočený debut sráží k zemi nepokrytě marxistická kostra příběhu - podmínky proletariátu a lumpenproletariátu se nezlepší, pokud nejdojde u nich k uvědomnění si své historické úlohy. Bez tohoto vědomí je totiž každá revoluce odsouzena k neúspěchu. Prvním krokem je obrat k práci. A ten je velmi těžký. ()
Accattone, aneb jak se v raných 60. letech v Itálii rodily šlapky :-), aneb jak udělat z nesympatického (Accattone) sympatické (Accattone). Velmi zajímavý a v pozdních minutách i poutavý příběh s dobrými postavami a povedeným vyprávěním. Ze začátku mě to, pravda, moc nebralo, ale od druhé půle, když Accattone začal procházet katarzí a na scénu přišla Stella (tehdá měly ženské postavičky, nebyly to ty vychrtlé věšáky na prádlo jako dneska), byl jsem polapen. ()
Galéria (10)
Fotka © Carlotta Films
![Accattone - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/166/457/166457082_55925e.jpg)
Zaujímavosti (14)
- Film je freskou té části Itálie, kterou tvoří podtřída, která žije na předměstích velkých měst bez naděje na zlepšení jejich stavu, jimž zbývá jen smrt jako východisko ze zoufalého stavu. (classic)
- Volba využívat převážně neprofesionální herce vyjadřuje Pasoliniho přesvědčení, že je nemůže „reprezentovat“ nikdo jiný, než oni sami jako nekontaminované, čisté subjekty, postrádající nadstavby uložené společností. (classic)
- Accattone je italský slangový výraz pro pro šupáka, somráka. (wirok)
Reklama