Réžia:
Campbell ScottScenár:
Joan AckermannKamera:
Juan Ruiz AnchíaHudba:
Gary DeMicheleHrajú:
Joan Allen, J.K. Simmons, Sam Elliott, Amy Brenneman, Jim True-Frost, Valentina de Angelis, J.D. Garfield, Kevin SkousenObsahy(1)
V zapadákově v divoké přírodě kdesi u mexických hranic žije osaměle tříčlenná rodina téměř bez peněz. Obživu si zajišťuje hlavně z přírody a směnného obchodu. Osamělost a skromnost je vyvážena úctou, poklidem a vzájemným respektem. Jejich otec, válečný veterán, však začíná trpět těžkými depresemi. Vypravěčem i katalyzátorem příběhu se stává jejich jedenáctiletá dcera Bo, na svůj věk velmi bystrá a výřečná. (sator)
(viac)Videá (1)
Recenzie (23)
Příběh vyprávěný pohledem jedenáctileté Bo. Místo, kde žije s matkou a otcem, který zrovna prožívá období těžké deprese, není ani na mapě, zato leží vedle užitečné skládky. Život bez TV, telefonu, elektřiny, bez lidí (občas se zastaví kamarád Georgie.) I zástupci finančního úřadu trvalo 4 dny než je konečně našel. A ve stejném okamžiku, kdy spatřil nahou paní domu, dostal žihadlo. Když se po třech dnech a nocích blouznění ve vysokých horečkách probral ...... byl zamilován, do Arlene, do místa, do způsobu života. Zůstal a začal malovat. Jako první vzniklo plátno, které nebylo jen obyčejným pohledem ...... „Mnohokrát jsem o tom plátně ještě přemýšlela. Připadalo mi, že oceán znázorňuje minulost, nebe je budoucností a současnost bude jenom ta úzká, klikatá čára, kde se oba setkávají. Klikatá, protože když na ní stojíme, sama se pod námi kroutí, neustále se mění.“ Nádherný film, který svou pohodou musí snad každého pohladit. ()
Z filmu je znát obrovská radost z vyprávění, celý film jsem tím byl fascinován a nechtělo se mi pryč, poslouchal bych Bo donekonečna. Kupodivu se mi ani okamžikem nevkrádalo do mysli, že by tu mohlo jít o nějakou "oslavu" života v pustině - naopak, je to (ne)idylický příběh o vnitřní bolesti a démonech uvnitř nás - každá z postav je tam má, včetně té dívky, všichni se s nimi musí potýkat, podléhat jim, ve vzácných okamžicích radostného sdílení na ně zapomínat. P. S. Jižanská verze Betonové zahrady (a taky Vliv gama paprsků na měsíček zahradní)... ()
Film, ktorý vyžaruje také úžasné fluidum, že to je len ťažké opísať. A to aj napriek tomu, že príbeh je po dramatickej stránke pomerne jednoduchý. Snímok je možné brať ako krásnu ukážku toho, ako šťastne a plnohodnotne sa dá žiť aj bez výdobytkov civilizácie a v prostredí, kde má hlavné slovo divoký kojot a všadeprítomná nádherná príroda. Všetko je len o ľuďoch a o tom ako sa rozhodnú, tak ako napr. ten maliar vo filme. Žil síce krátky život, no tak šťastný, bohatý a precítený, že o tom bežný mestský človek môže len snívať. Jednoduchá dráma, no zato pocitovo nesmierne bohatá. 85/100 ()
Takový nenápadný filmeček, ale chytil mě, a docela dlouho nepustil. O lidech, kteří chtějí a dokážou žít jinak, to je vždycky inspirující. Možná trocha stesku po časech, kdy byl člověk taky tak divoký a volný jako ten kojot. Skvěle zahraná Bo, a krásná role pana Gibbse, který jakožto zástupce civilizace neodolal kouzlu místa, musel zůstat a začít malovat. Taková malá naděje na to, že život není nalajnovaný, a nikdy není pozdě změnit kurz. ()
Nebyla jsem tak nadšená, jako většina diváků. Film mi připadal spíš nudný a dost mi lezla na nervy vychytralá rádoby roztomilá holčička, která dokáže, no ale nebudu spoilerovat. Co je na filmu vynikající, je zachycení endogenní deprese, nebo spíš maniodepresivní psychozy, přechodů mezi depresí a manií u postavy otce. ()
Galéria (10)
Fotka © New Films International
![Zapomenuté místo - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/000/520/520682_37b802.jpg)
Reklama