Réžia:
Maria SødahlScenár:
Maria SødahlKamera:
Manuel Alberto ClaroHrajú:
Andrea Bræin Hovig, Stellan Skarsgård, Elli Rhiannon Müller Osbourne, Alfred Vatne, Eirik Hallert, Steinar Klouman Hallert, Dina Enoksen Elvehaug (viac)VOD (3)
Obsahy(1)
Anja (Andrea Braein Hovig) a Tomas (Stellan Skarsgård) predstavujú pár, akých poznáme veľa. Obaja sú v strednom veku, v plnej sile, milujú svoje deti a veľkú rodinu. Z ich romantickej lásky už po rokoch spolužitia veľa nezostalo, žijú skôr vedľa sebe než spolu a viac energie investujú do svojej práce ako do spoločného vzťahu. Tomasov prístup dokonca hraničí s vorkoholizmom. Anja ako divadelná režisérka práve zažíva veľký kariérny triumf vďaka úspešnej premiére svojho najnovšieho predstavenia, keď jej lekári oznámia, že má fatálny neoperovateľný nádor a pred sebou iba tri mesiace života. Do Vianoc zostáva jeden deň, deťom nič povedať nechce a jediný, o koho sa môže oprieť, je Tomas. Anja sa rozhodne byť silná a bojovať. Môže smrtiaca diagnóza dať ich rozbitý vzťah znovu dohromady alebo už medzi nimi naozaj nezostalo nič? Aj vo chvíli, keď sú vaše šance minimálne, nádej vždy existuje… (Bontonfilm SK)
(viac)Videá (3)
Recenzie (38)
Anja: „Teraz, keď už je po všetkom? Ako mám prejsť tou uličkou?“ Vzťahová dráma, v ktorej ide o život. Zdravý človek si nedokáže predstaviť, čím by reálne partnerský vzťah v takejto situácii prechádzal. Stellan je na takéto úlohy ako stvorený – zahral nedokonalého, zaneprázdneného partnera, ktorý zabúda prejavovať svoje city a byť nápomocný v bežnom živote, kým sa neocitne v situácii, keď ide do tuhého. Človek toho veľa znesie. Nebolo to dokonalé filmové dielo, ale zostalo vo mne posolstvo, že každý deň života je cenný. ()
Když se děje "jedna" TMA. Její stinné paprsky zaterasí, roztříští nazdobené, sváteční terasy. Osvětlí, zpřítomní důležitost pravdy emocí. I přes všechnu tu popelavou viditelnost, "slavičího vetřelce," má se nad/e/chnout pro šafránový pel. Vytažený černý Petr za bílého dne. Najde pak lidský mrak lék? ()
Nádej je to posledné, čo si ľudia môžu slobodne dopriať v bezvýchodiskovej situácii. Môže byť klamlivá, ale aj opojná a vrátiť život tam, kde sa stráca. Filmy o rakovine majú spoločné to, že pacient je vždy v lepšom stave, ako je bežné, dokonca zvládne aj tanec a silvestrovskú oslavu. A tak som sledoval skôr psychiku, vrátane celého okolia, a novoročné kratke rozhovory boli naozaj pekné. Otvorený koniec, ktorý väčšinou nemám rád, je v tomto filme lepším riešením, ako čokoľvek iné. Trochu ma len vyrušoval priveľký vekový rozdiel a pocit, že sa pozerám na slovenského dopravného experta Drahovského. –––– Nemusíš mě milovat jen proto, že umřu. ... My jsme nedrželi spolu, ani když nám bylo dobře. –––– Žárlila jsem na tvou práci. To byla má největší sokyně. ()
Nič objavného nás síce nečaká, ale autentický civilizmus určite áno. Žiaden bucket list, pred smrťou riešite úplne iné veci a dokonca niekde v diaľke stále svieti svetielko nádeje, že ak motyka vystrelí, tak možno aj prežijete. Dôležitejšie sú ale vzťahy a to, ako ich prezentujú herci na plátne a tu niet čo vyčítať. Snáď len to, že so šiestich detí nedostane žiadne z nich dostatočný priestor, i keď to ani nebolo pri tomto koncepte potrebné, a možno že pani dotyčná berie všetko tak nejak s rozvahou, tu ale treba spomenúť aj lieky na utlmenie, ktoré berie a vďaka ktorým nemôže poriadne spávať. Takže ani tu niet nakoniec čo vyčítať, snáď len tú neoriginálnu tému... ()
Nádej je film, ktorý vás necháva pozerať dve hodiny na príbeh ženy, aby ste nakoniec vy žiadnu nádej nedostali. Žiadnu nádej na rozuzlenie jej stavu. Nádej je film len o tej nádeji pre ňu, lenže či tá nádej bola alebo nebola márna sa nikdy nedozviete. Myšlienkou je len to, že je dobré tú nádej mať. Ale pre diváka by sa kľudne mohol volať aj Beznádej. Bolo by to výstižnejšie. ()
Reklama