Réžia:
Zuzana PiussiScenár:
Ingrid HrubaničováKamera:
Martin ŠtrbaHudba:
Lucia PiussiHrajú:
Ingrid Hrubaničová, Jaroslava Sisáková, Vladimír Zboroň, Daniela Gudabová, Ludmila Kozmenková, Peter Kalmus, Ivan Ostrochovský, Zvonko Lakčevič (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Prekladateľka Nadia so svojou dcérou nachádza po rozvode novú stabilitu a pokoj, keď konečne získa nový byt. Postupne ale zistí, že susedské vzťahy v dome majú viac než výstredný rozmer. Nadina najbližšia susedka zjavne nie je v poriadku. Nová oáza sa mení na miesto zážitkov, kde sa komédia prelína s nočnou morou a končí groteskným obrazom systému, v ktorom prehliadanie problémov patrí k dôležitej výbave na prežitie. Hraný celovečerní debut renomovanej dokumentaristky Zuzany Piussi inšpirovaný realitou. (Filmtopia)
(viac)Videá (1)
Recenzie (13)
Na tomhle filmu se mi hrozně líbí jeho drzost - ať už formální, nebo ta vtělená do hlavní hrdinky. Její příběh je ambivalentní, v jistém smyslu průměrný, leč velmi bohatý na pixely. Je jich tam tolik, až se chvílemi fakt díváte víc na svět před kinem než na svět v promítačce. Ale zároveň nejde o pedantský pseudodokument, který by vlastně z povinnosti nudil, mazal scénář a zříkal se všech dokumentaristicky neproveditelných scén. Je to dokument, hrané drama a alegorie v jednom. A ačkoli se jmenuje Zešílet, spíše říká Přese všechno nezešílet. Jak nezešílet a nevynulovat své ambice ve světě, v němž se člověk často má chuť stáhnout. Vlastně taková Běžná selhání, akorát katastroficky zvnitřnělá a dovedená ne k opětovnému budování tichých míst, ale k tomu making trouble. "Teď budete žít můj život." Protože žít vždycky znamená i trochu frajeřit ()
Vedel som, že Piussi má kvalitné dokumenty, ale že príde s takto nečakane kvalitným hraným filmom, to by som teda nepovedal. Príbeh, ktorý verne a s dostatočným nadhľadom rozpráva o pohnutých medziľudských a susedských vzťahoch a vyberá na to ozaj až dystopicky vyzerajúce lokácie. Proste filmové prekvapenie, ktoré len tak nečakáte. 75 % ()
Divnofilm, ale z mého pohledu, ne zrovna v dobrém smyslu slova. Paní Ingrid Hrubaničová, která napsala scénář a zahrála si i hlavní roli, je podle všeho autorkou tří dokumentů, z toho dvou krátkometrážních. A u nich měla taky zůstat. V tomto dramatu si zjevně chtěla vzít na paškál téma problémových sousedů a bezzubost městských orgánů, v řešení těchto konfliktů. Bohužel v tomto směru nepřináší nic zajímavého a podnětného, spíš jen tak klouže po povrchu. Její postava je vystavena sousedskému teroru od psychicky nemocné sousedky, ale já jsem měla pocit, že ani ona není tak úplně normální. Její představitelce je navíc přes šedesát a je to na ní znát, takže tu malou dceru musela mít její postava asi tak v padesáti. Scénář j tedy taky „lahůdka“. Hlavní hrdinka ve filmu říká zhrzenému muži, že už jí funguje jen mozek. To se ale mýlí, protože SPOILER když si jde stěžovat na bytový úřad, úřednice ji nevybíravě vypoklonkuje, že se měla před koupí bytu poptat na sousedy. Milá paní tedy jako poslední záchranu prodá byt a co udělá? Ano, koupí nový, udělá stejnou chybu, nic si nezjistí a skončí pod bytem, který majitel pronajímá bezdomovcům. Což mi taky nepřijde moc reálné. Pak se v poslední třetině téma opustí a řeší se, že hrdinka už nemá zájem o sex (což se v jejím věku není co divit), aby pak vzápětí v bistru aktivně sbalila pilota. A ten bizárovej konec jsem už nepobrala vůbec. ()
Mám rád realistické příběhy ze života podané dokumentaristickou formou a Slováci to umějí. U tohoto filmu mi ale chyběl silnější příběh. To, že jedné ženské hrabe z jejích pošahaných sousedek, mi připadá na celovečerní film málo, i když narušené sousedské vztahy jsou mnohdy skutečně problém. A zbytečné mi přišlo zasazení příběhu do doby covidového lockdownu, když to pro děj nemá prakticky žádný význam. ()
Až desivo pravdivé. Po všetkých smeroch, aj hlasoch. Absolútne sme vynechali bežné začiatky ako párty a hádky, rovno narušená kurva, resp. milovníčka bezdomovcov. A to je len polka príbehu, ešte tu máme osobnú rovinu, kamoša v silnom friendzone, dieťa, ktoré treba riešiť atď. To všetko v krásne surovom a ľudskom formáte, kde jediná chyba je to, že texty sú naučené. Čakal som klasické slovenské hovno, dostal som silné prekvapenie. 3 z 5 ()
Reklama