Réžia:
Mike BarkerHudba:
Richard G. MitchellHrajú:
Tara Fitzgerald, Toby Stephens, Rupert Graves, Jonathan Cake, Kenneth Cranham, Pam Ferris, Paloma Baeza, Joe Absolom, Beatie Edney, Joseph O'Conor (viac)Obsahy(1)
Adaptace románu Anne Brontëové o nelehké situaci žen v Anglii devatenáctého století je ověnčena cenami: televizní BAFTA za make-up a RTS za kameru, hudbu a produkci. Příbeh vypráví o osudech Helen Grahamové (Tara Fitzgerald), která uteče i s malým dítětem před pedantským manželem a v překrásné krajině Yorkshireu objevuje vůni svobody a šarm místního floutka Gilberta Markhama (Toby Stephens). (Morien)
(viac)Recenzie (19)
Môj obľúbený literárny príbeh z čias dospievania "Tajomná pani Grahamová" nabral reálnu podobu. Vzťah dvoch ľudí nie je vždy jednoduchý. Aj tu je to príbeh o láske, ktorá bolí. Zvíťazí morálka, povinnosť, obeta a presvedčenie, alebo popustíme uzdu citom a vášni, napriek "norme v nás", napriek všetkému v čo veríme? Bude to pravé šťastie?! Konečné naplnenie lásky Gilberta a Helen je vytúženým vyvrcholením a uisťuje diváka o spravodlivom zadosťučinenií za všetko utrpenie, ktorým museli prejsť. Milovníci anglickej klasiky si znovu prídu na svoje. Predsa len dokonalý zážitok mi oslabilo obsadenie Helen Tarou Fitzgerald. To nebola šťastná voľba. ()
Sestry Brontëovy mají tu neobyčejnou schopnost vytvářet velmi nesympatické mužské hrdiny a tady máme hned dva! A i přes jejich skvělé obsazení se mi nelíbí ani jeden (čestná zmínka pro Purefoye v trpitelské pidiroli). Tara Fitzgerald mi kupodivu nakonec nijak nevadila, přestože není mou ideální Helenou. Ale hlavními přednostmi téhle minisérie jsou skvělá hudba a místy velice znepokojivá kamera. Bohužel se ale přidalo několik zbytečných dramatických scén, které slouží hlavně k tomu, aby se uměle urychlil vývoj vztahu mezi Gilbertem a Helenou. Což ne tak docela funguje. Ve třetím díle se navíc Gilbert trochu utrhne z řetězu a jede Helenu navštívit, když ví, že se vrátila k manželovi? No budiž. Celkově mě to nechává chladnou jak Helenu po pěti letech manželství. ()
Všetko tu spieva. Nielen ženské chorály, ktoré sa z prvoplánového napätia postupne menia až na hudbu z inej dimenzie, ale aj samotná príroda, vťahujúca postavy do svojho pochmúrneho sveta. A aj pani Grahamová, tajomná hneď od začiatku - namiesto vysvetlenia si spieva zvláštnu temnú pieseň, ktorú nie je možné jasne interpretovať. A tvorcovia to chápu. Vstupujeme do deja in medias res, vidíme mlčanlivý útek a mlčanlivú hrdinku, často s kamennou tvárou. A pritom opäť cítime, že je niečo v neporiadku - zvláštne "plýživé" kamerové jazdy, postavy snímané zozadu, zábery simulujúce psychický stav postáv, krutosť vo vzťahoch a drsná príroda nás v tom utvrdzujú. Ale tak ako spev, aj kamera nás s vývojom deja privádza k akémusi väčšiemu tajomstvu. Veľké interiérové celky, do ktorých a z ktorých postavy vchádzajú a vychádzajú, až akási bezúčelnosť niektorých záberov akoby priam volali po niečom, čo rozprávanie nemôže zachytiť. Akoby kričali: "Niečo tu ešte je, ale nevieme to vysloviť." Lenže čo to je? Odpoveď možno ponúka samotná pani Grahamová - často až neznesiteľne pevná žena, puritánsky zarputilý typ človeka s mimoriadne jasnými a striktnými zásadami, pritom však človek láskavý, stály a pod povrchom silne emocionálny - z toho je zrejmé, že na povrchu vidíme len akúsi stvrdnutú škrupinu. Zároveň človek samotársky, ktorý komunitu akoby ani nepotreboval pretože má niečo mocnejšie. Do konfliktu s komformistami sa nedá nedostať. A zdá sa, že to pani Grahamovú sprevádza po celý jej život - najmä počas manželstva, jej veľkého tajomstva. Akoby to zobrazovalo konflikt človeka, ktorý svojou pevnou povahou a cnostnosťou nie je tak úplne z tohto sveta a na druhej strane človeka až príliš svetského - netrpezlivého, prelietavého, labilného. On pri nej nemal šancu. V každom okamihu, nech by konal akokoľvek, by vedľa nej pôsobil ako morálne podradná bytosť. A cítil to. Ale nedokázal s tým bojovať a tak neustále upadal do špirály, z ktorej niet úniku. A pritom ona sama nebola na vine. V tom čase ešte škrupinu nemala, jej jedinou chybou bolo, že bola "až príliš" cnostná. Ako som hovoril, akoby ani nebola z tohto sveta. A spolu s ňou a s jej cnosťami privádzala ako hromozvod do profánnej skutočnosti aj nádych sakrálna. Možno práve toto sacrum bolo to, čo sa zábery snažili ukázať, ale nedokázali to vysloviť. Možno, že svojou prítomnosťou napĺňala miestnosť akousi podivnou vibráciou, ktorá tam ako hrom reziduálne zotrvávala aj po jej odchode. Možno práve toto bolo skutočné tajomstvo pani Grahamovej. ()
Prvních pár minut mě uchvátilo, první díl navnadil a pak už to byl jen pád – pozvolný, ale i tak z něj po dopadu bolí kosti (v tomto případě spíš oči). Vyhovovalo mi obsazení, bavila mě hudba i Heleniny hnědo-hnědé obrazy, zásadně ale nesouhlasím s principem dlouhosáhlého vysvětlování záhady (raději tuším než vidím) a třetí díl byl už jen parodií na všechny zubožené milovníky, kterým je odpírána jejich pravá láska. Jinými slovy ověřila jsem si tušení, že se sestrami Brönteovými si nesednu (a myslím, že jde o oboustrannou averzi). ()
Sestry Brontëovy neměly na růžích ustláno (tyranský otec, zhýralý bratr), přesto ze svých krátkých životů (Anne se dožila pouhých 29 let) vymáčkly maximum. Na papír, abychom byli přesní. Tohle nepřestanu obdivovat a zároveň mě nepřekvapuje, jaké záporáky stvořily- vždyť je viděly okolo sebe. Z tohoto zpracování přímo dýchá mizerie a zmar, ale nechybí naděje. Měla jsem problém s Tarou Fitzgerald a částečně i se scénářem (každá odchylka od knihy byla na škodu), proto nakonec volím průměr. ()
Galéria (32)
Fotka © British Broadcasting Corporation (BBC)
![The Tenant of Wildfell Hall - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/963/159963023_114b90.jpg)
Zaujímavosti (1)
- Knižní předloha byla zveřejněna roku 1848. Doslovný překlad by měl být "Nájemník sídla Wildfell". U nás však kniha vyšla pod názvem "Dvojí život Heleny Grahamové". (annes)
Reklama