Réžia:
Ludvík RážaKamera:
Jiří MacákHudba:
Petr HapkaHrajú:
Tomáš Valík, Fritz Bachschmidt, Matthias Habich, Mapi Galán, Eva Vejmělková, Sergio Fiorentini, Josef Kemr, Martin Růžek, Marián Labuda st., Pavel Zedníček (viac)Obsahy(1)
Pojďme se podívat na výpravný koprodukční film na motivy pohádky H. Ch. Andersena, jehož dílo uchvacuje celé generace malých i velkých čtenářů svým poutavým dějem, malebnými detaily, svéráznými postavami a především nenásilným prolínáním skutečnosti a fantazie. I když příběh začíná neradostně, věřte, že se vše v dobré obrátí, jak to tak v pohádkách bývá... Po smrti otce vyžene Jana (T. Valík) z domova bohatý kupec. Nezbývá mu tedy nic jiného, než se vydat do světa. Na své trnité cestě potkává muže, kteří jedou do královského města získat ruku princezny Agnes (E. Vejmělková). Všichni však skončí jako zkamenělé sochy. Když v noci Jana přepadnou lapkové, objeví se tajemný muž (F. Bachschmidt dabovaný P. Haničincem) a Jana pomocí kouzelné hole zachrání. Kouzelná hůl a tajemný přítel mu pak pomohou překonat mnoho překážek, které jim připraví kouzelník Magnus (M. Habich dabovaný B. Rösnerem). Ten má totiž ve své moci princeznu Agnes a na svědomí má i její nápadníky. Na Janovi pak je, aby princeznu i nápadníky vysvobodil a pohádka mohla skončit svatbou… (Česká televize)
(viac)Videá (1)
Recenzie (212)
Celou pohádkou vládne poměrně ponurá atmosféra, takže by to mělo fagany docela zklidnit. Zápletka spočívá v tom, že kdo chce mít princeznu musí uhádnout její tři hádánky. Ač bych si s Evičkou Vejmělkovou hrozně rád zahrál na prince a princeznu, do hádanek bych nešel, v tom jsem blbej jak tágo. Stačilo když se mně jednou matikář zeptal, že z Prahy v 6:45 vyjel vlak co měl 3 nákladní vagony v jednom měl uhlí, ve třetím žito a kdyže dojede do Plzně ? Má odpověď "až dojede, tak dojede" ho neuspokojila a od tý doby se hádenek neučastním. Jan se naopak celej hrrr hádankářskejch hrátek s Evičkou účastnil, ale to se mu tu před holkou frajeřilo, když mu za prdelí stál ten dědek. S touto pohádkou bych příliš neoperoval před opravdu nejmenšíma dětma nebudí moc příjemných pocitů, ale jinak se docela vydařila. ()
Tahle pohádka na mě už od dětství působila hodně tajemně. Kouzlo pro mě má i nyní, ale jiné – za tu dobu jsem obohacena o jisté poznání, které jsem jako dítě neměla. Možná proto mě tak přitahovala, protože oslovovala něco z mého nevědomí. Když si pohádku převedu do řeči symbolů a vnímám, jaká stránka osobnosti zrovna za Jana a princeznu jedná, jsem fascinována. Jako předloha k filmu posloužila Andersenova pohádka „Společník na cestách“, která má (s ohledem na Andersenovu tvorbu) netypicky pozitivní konec. Jan vedle svého přítele, který jej učí posílit svého vnitřního muže, roste. Nádherná princezna s krásným hlasem je ovládána krutostí a chladem svého vnitřního muže, aniž by tento fakt mohla jakkoli ovlivnit. Se svým vnitřním mužem se setkává ve spánku (tedy v jiném druhu reality). Přítel učí Jana tomu (tak trochu šamansky), že sejít z cesty je nebezpečné a že by Jan neměl utíkat od svého záměru. Učí jej, že není vše tak, jak vypadá a že útěk či uposlechnutí strachu není cestou odvahy. Přítel Janovi po zásluze zhmotní bělouše (totemové zvíře), kterého zkrotil v místě mimo čas a prostor, co bychom mohli nazvat snem či nevšední realitou. Přítel supluje Janovi do jisté fáze příběhu roli otce, který předčasně zemřel. Když se však Jan cítí vnitřně silný, chce převzít zodpovědnost a pro třetí odpověď se vydává sám. Počíná si vcelku neobratně, dopouští se začátečnických chyb, ale když přijde na poměření fyzických sil, vítězí. Aby však bylo vítězství završeno, musí prolomit kletbu a uhodnout poslední odpověď. V té chvíli jej přítel učí vypnout ratio a naslouchat intuici (napojit se na hlas své vnitřní ženy). Předtím však, než bude Jan hádat potřetí, ptá se princezna (již v kontaktu se svými vnitřními postavami) otce, zda nejde hádání zrušit. Otec se však zdá být neústupný a princezna tak prochází nutnou zkouškou ne-lítosti. Za důvěru, kterou dala Janovi, pak získá celistvost své osobnosti – klíč ke svobodě. ()
Tohle je neobjektivní a nefér a už to nikdy neudělám, ale u téhle pohádky prostě musím - viděla jsem ji jako dítě a znovu se na ni podívat rozhodně nechci. Pamatuju si, že se mi vůbec nelíbila, rodičům jsem říkala, že je "zlá" Dodnes když mám někdy špatný sen, bývá v něm scéna těch jezdců s rohama. Na konci jsem měla pocit, že tam snad není žádná kladná postava, byla jsem z ní dost pesimistická a doneška z ní mám špatný pocit. Pro dospělé možná zajímavý horor, ale jako dítě jsem chtěla vidět něco úplně jiného! ()
I když tahle pohádka není extra zručně natočena a Tomáš Valík v hlavní roli je herecké poleno, tak tvůrce by neměl stihnout hněv Hanse Christiana Andersena, na jehož motivy je pohádka natočena, protože Ludvík Ráža ji, přes její televizní rozměr, natočil originálně. Jan si dělá zálusk na zakletou princeznu Agnes a jeho otec mu před smrtí sdělí dávné tajemství jistého medailonu, které značně ovlivní ,a poněkud ulehčí náročnost princezniných hádanek spočívajících v uhodnutí jejích myšlenek. Kdo neuhodne zkamení, a už je to pěkná sbírka šutráků. A Jan napochoduje na hrad, třikrát mrskne správnou odpověd (ty dvě správné neměl tak úplně z vlastní makovice), princezna zvlhne při pohledu na něj a je jeho. Apropo, Tomáš Valík hrál naprosto příšerně, všichni herci kolem něj byli lepší, a navíc byl předabovaný Martinem Zounarem, což ve výsledku působilo rušivě, akorát když řval v "akčních" scénách, protože Zounarovo zakřičení bylo opravdu peklo. Nešlo se ubránit smíchu při zabarvení jeho hlasu. Valík se tvářil vždycky přesně opačně než měl, a ani svoji postavu neobdařil velkým charisma. Dovedu si představit, jak z jeho nemotorného herectví, musel být přísný režisér Ráža na prášky. Koprodukce s německou produkcí vnesla do pohádky takovou tu typickou německou neohebnost, a především čeští herci, zejména Zedníček s Labudem jako vtipní zlodějíčci, byli ve vedlejších rolích daleko před nimi. Když k tomu přidám slabé triky, ale solidní masky a kostýmy, zdařilý hudební doprovod Petra Hapky nebo Evu Vejmělkovou, o kterou se usilovalo, vychází mně z toho dějově neurovnaná pohádka, která sice zapadla, ale o to víc pro její plus hovoří její neokoukanost a v neposlední řadě Rážův neotřelý režijní styl. Mé hodnocení: 40% ()
Úžasná pohádka H. Ch. Andersena, nádherně zfilmovaná. (Těší mě navíc, že ve spolupráci dvou národů, které jinak spolu mají tolik problémů.) Film dobře vystihuje atmosféru pohádky, nechybí tu napětí ani humor. Navíc tu vysvítají velice hluboké myšlenky. Na tento příběh stojí za to se podívat a životem a příkladem Jana se v tom nejlepším slova smyslu inspirovat. K tomu, aby vše potřebné dokázal, ale také potřeboval Přítele. Úžasná pohádka pro všechny, kterou si ale asi nejvíc užijí dospělí (u nás ji zvládly i malé děti). "Jako nejchudší z chudých jsi obětoval svůj poslední peníz, aby nezvítězilo zlo." Zajímavé komentáře: flanker.27, Gemini, otík, Jezinka.Jezinka, quixote, salahadin. ()
Galéria (28)
Zaujímavosti (5)
- V pohádce si zahrála řada herců, kteří účinkovali v seriálu Cirkus Humberto (od r. 1988), konkrétně Pavel Mang, Oldřich Velen, Hana Gregorová, Radoslav Brzobohatý, Josef Kemr a Martin Růžek. (Nick321)
- Část herců byla v postprodukci hlasově nahrazena jinými hlasy v českém znění. Jana, hraného Tomášem Valíkem, mluví Martin Zounar; Janova přítele, hraného Fritzem Bachschmidtem, mluví Petr Haničinec; kouzelníka, hraného Matthiasem Habichem, mluví Boris Rösner; krále, hraného Sergiem Fiorentininem, mluví Eduard Cupák, dívku na trhu / sběračku bylin / krásku / Šeherezádu, hranou Mapi Galan, mluví Hana Maciuchová. (honzista)
- Film se od knižní předlohy liší. Zatímco ve filmu můžeme o identitě tajemného přítele spekulovat, v pohádce „Vandronik“ od Hanse Christiana Andersena vyjde najevo, že přítelem byl právě ten umrlec, kterého Jan (Tomáš Valík) ochránil před okradením lupiči. (Nick321)
Reklama