Réžia:
Vojtěch MašekKamera:
Dušan HusárHrajú:
Michal Kern, Emanuel Fellmer, Saša Rašilov nejml., Vojtěch Vodochodský, Martin Pechlát, Vojtěch Vondráček, Tomáš Kobr, Václav Rašilov, Róbert Jakab (viac)Obsahy(1)
Film Arvéd rozpráva o tom, ako ďaleko sme schopní zájsť, aby sme dosiahli svoje ciele. Jiří Arvéd Smíchovský bol ochotný ísť až na hranice samotného pekla. Život a smrť Jiřího Arvéda Smíchovského sú stále zahalené mnohými tajomstvami. Počas vojny ako nacistický konfident zachránil Štěpána Plačka z koncentračného tábora. Po vojne sa ich úlohy obrátia. Plaček splatí svoj dlh a zariadi, že ho súd za kolaboráciu s nacistami neodsúdi na smrť, ale len na doživotie. Tým sa však ich vzájomná služba nekončí. Plaček ako vyšetrovateľ Štátnej bezpečnosti využíva Arvéda na vlastné účely, aby usvedčil nepohodlné osoby. Za jeho služby sa mu odvďačí výhodami prominentného väzňa a predovšetkým Arvedovou najväčšou drogou – vzácnymi okultnými knihami zo skonfiškovaných knižníc. Arvéd a Placek hrajú šachovú partiu. Hra o dušu vstupuje do finále. (Cinemart SK)
(viac)Recenzie (204)
Možná nejlepší atmosféra v českém filmu posledních let... Minimalismus, pomalé tempo a komorní charakter. Scénáristicky trochu manýra, absence dynamické životopisné šablony i celková náročnost mohou běžného diváka zklamat. Herci zaslouží pochvalu, zejména Michal Kern, který snímek velmi táhne vzhůru. 70 % ()
Chytl jsem se až ke konci. Fakt to není lehký film, a ikdyž mám rád tyhle hry s divákem, tak tohle bylo fakt moc. A ten film to sráží. Takže se ani tomu nízkému hodnocení tady nedivím. Každopádně Michal Kern si tady namazal všechny české lvy posledních 10 let na chleba. Za tohle se v us dostávají oscaři. 6/10 ()
Další zbytečnej českej "hnědej" film. ()
Rozhodně velmi zajímavý film. Historické filmy ČT umí, ale je velká škoda, že se divák ve filmu velmi špatně orientuje. Opět hororový prvek selhal, rituál sekty mohl být temnější. ()
Vizuálně i herecky dokonalé, scénář je holt maškovský, asi ne každému sedí. Jsem rád, že tu v rámci "velké" produkce konečně udělal někdo něco jinak. ()
Postupný propad do Arvédovi mysli... tam v realitě, jinde v myšlenkách a častém déjà vu. Film, který o něm zdánlivě příliš neřekne a přesto tam ta cesta je. Je v rozhovorech se Zenkem, v šachové partii s Plačkem, vztahu s Vlastíkem a to často skrze jiné... Kostka Neumann, da Vinci atd. Vizuální stránka vtáhne, výborná je kamera, hudba a světlo "ve tmě", protože některé scény hraničí s hororem a příhodně i expresionismem. Tomu a divadelní atmosféře podléhá i slizce ďábelský výkon Michala Kerna, jemuž je Saša Rašilov více než důstojným protihráčem. Čas podívat se do skříně. 75% ()
Mezi českou filmovou tvorbou roku 2022 určitě vyjimečný kousek s výborným dobovým temným vizuálem, intenzivní atmosférou s nádechem hororu, ale moje cílovka tenhle těžký psychologický až mysteriózní film moc není. Film o okultistovi, který fungoval v době nacismu a komunismu mi zůstal v hlavě jen svou strašidelnou, nepříjemnou atmosférou. Něco, co může mít úspěch na festivalech, ale asi ne moc pro širší publikum. ()
Malý artový pokládek v psychologické rozborce jednoho z velmi chytrých lidí v těžké době poválečné plné odporných politických procesů. Jistojistě určené do menších sofistikovanějších a komorněji laděných kin. JUDr. ThDr. PhDr. Jiří Arvéd Smíchovský jakožto obdivovatel a pábitel samotného démona klopotá děsivou částí dějin zneužíván současnou cházkou u moci. Fascinoval mě přístup filmařů, kdy dokázali udělat film pouze za zdmi několika objektů s takovým smyslem pro detail a atmosférou chvilkama hraničící ala Lynch. Skvělý zvuk a konečně pro mě životní výkon Michala Kerna, který kouzlí scénářem v každé scéně a postupně všem okolním figurám přibližuje svůj strastiplný životní příběh geniálního doktora. 75% ()
No tak první hodina, mně přišla páté přes deváté, občas něco málo okultismu, něco málo nacismu, něco málo komunismu. Pak tedy hodně homo pohledů a scén, které dobarvuje literatura. upřené pohledy a povídačky o čertovi. Vězení a Bůh, něco málo historických knih a výroků a to zamíchané přeskakováním scén. Pak to zase skáče, k tomu paranoidní hudba a homo rozhovory. Tři místnosti a jedna chodba. Forma nad obsah, tak tady rozhodně. Asi nejsme ta cílová skupina, i kdy kdo je? ()
Něco v tom určitě je část originality pro český filmjako takový tam taky je. Ale j se musím přiznat tohle nebyl můj šálek čaje. Ale obzory si musí člověk rozšiřovat ()
Jediné co mohu říct s naprostou jistotou je, že výkon Michala Kerna byl ...zajímavý. Ovšem pak už nemůžu říct jednoznačně vůbec nic. Bylo to divné, zvláštně zpřeházené, že jsem se v tom chvílemi naprosto ztrácela. Taky mi občas unikal smysl toho všeho a nebýt zdejšího obsahu, tak bych ani moc nepochopila o čem ten film je. Že by byl někdo kvůli knize schopen takových prasáren, mi přijde naprosto neuvěřitelné až nevěrohodné i když...co můžeme vědět. A taky to bylo na můj vkus zbytečně moc dlouhé. No podtrženo a sečteno, artové to určitě bylo, ale pochopitelné už moc ne. Za mě zklamaných 70% ()
co herec, to skvost. jinak zmet zvuku, obrazu a dialogu. merta na konci potesil. ()
"Časy se mění, lidé se mění, ale zápletka zůstává...." Rozporuplné a nízké hodnocení i odpad...Pravdou je, že snímek působí na diváka až jedovatě; vyžaduje absolutní soustředění se zaměřením na právě probíhající časové roviny na plátně. To, jakým způsobem (a až odevzdáním) se Michal Kern zhostil postavy kontroverzního J. A. Smíchovského - bych nazvala hranicí herecké únosnosti...vynikající režijní vedení pana Maška. ()
Vypiplaný vizuál neutáhne vše. Je to takový manýrismus. Vojtěch Mašek Arvédovi chvíli fandí, chvíli ho posílá do pekla. Hlavně to však nemá vůbec žádnou psychologii. Arvéd se jen snaží přežít za každou cenu a je naštvaný na církev, protože jako homosexuál byl tehdy odmítán. Nic není rozpracované. Studoval teologii, ale takový ty momenty, kdy se mu lámal charakter, tam nejsou. V náznacích, chybí tomu jakákoliv intenzita, takže ve výsledku se divák může s Arvédem propadat do postupného fantasmagoření, ale na dvě hodiny toho není moc. ()
Film Arvéd vypráví příběh okultisty a doktora práv Jana Arvéda Smíchovského, který udával STB kolaboranty s nacistickým režimem. To je vlastně vše, co jsem pochopil z tohoto českého pokusu o jakýsi artový snímek nebo cosi tomu podobnému. Řeknu to upřímně. Dát pryč hlavního protagonistu a vymazat scénář vzniklo by dílo vskutku dobré. Výborná kamera, hudba, práce se světlem a střih to film zdobí. Hlavní protagonista na mě působí tak uměle a jako taková zbytečná vata, která má vyplnit 120 minut prázdnoty. Za to Saša Rašilov, to je úplně jiná liga. Ten je jedním z mála pozitiv tohoto čehosi. Dialogy, které se stále opakují, navíc jsou takřka bez smyslu, unavují více než samotný Arvéd. Scénáristovi a režisérovi bych nejdříve poradil, aby předtím, než se pokusí o takovouto paralelní kompozici (nebo co to vlastně je), se raději podíval na film 21 gramů (Sean Penn) a samotný scénář po zhlédnutí tohoto snímku ihned spálil. Pokus o jakýsi artový kafkovsky laděný mysteriózní příběh s obrovským potenciálem končí naprostým fiaskem a tragédií, na níž možná bude nejlepší úplně zapomenout (technická stránka filmu je však perfektní). Asi toto stačí na 12 nominací na Českého lva, pak je to tedy velmi málo a je to až k pláči. ()
Obsahem jistě silné, ale forma se mi nelíbila. Neustálé přeskakování v ději, příliš abstraktní a nekonkrétní. A přitom bych se rád dozvěděl něco víc o této kontroverzní postavě našich dějin, protože jsem o něm nic nevěděl. Nepochybuji o několika Českých lvech včetně toho pro Michala Kerna. ()
Myslím, že hlavním problémem filmu je jakýsi vyprázdněný formální akademismus a charakterová neukotvenost jednotlivých postav, a to jak v dialogovém ztvárnění nelineárně řazených dějových linek, tak i v samotné personě Jiřího Arvéda Smíchovského. Ten je zde vykreslen jako deklamující divadelní figura bez hlubší charakterové subjektivizace jeho skutečné osobnosti. Arved Smíchovský patřil k čelním představitelům českého předválečného hermetismu, byl především velice vzdělaným esoterikem tíhnoucím k temnému ("černému") spektru okultní teorie i praxe a stojícím v příkré názorové opozici k tehdejšímu hlavnímu proudu českého esoterismu reprezentovanému spolkem Universalia. Jeho předsedou byl další významný hermetik a esoterik té doby, nejvýraznější představitel proudu "bílé magie" Jan Kefer (zemřel v koncentračním táboře), který stál svými názory v příkré opozici vůči koncepcím Arvéda Smíchovského. A právě jejich vzájemný ideový spor byl jedním z hlavních motivačních aspektů formující myšlenkové kořeny Arvédovy osobnosti. Osobnosti definované nejenom pochybnými skutky, ale především pochybnými charakterovými vlastnostmi vyvěrajícími z hloubi jeho zvráceného duchovního světa. Filmový Arvéd je však od těchto kořenů z velké části oproštěn, splasknut a degradován na konceptuální figuru zmítající se v poryvech vlastní bezcharakternosti vycizelované kontextem bezútěšných dobových reálií (nacismus, komunismus) a opaleskující odlesky tenzí homosexuálních pudů. Filmový Arvéd je fragmentární Arvéd, Arvéd vytržený ze samotné podstaty své jedinečné osobnosti a proto teatrální Arvéd. A jeli ve filmu Arvéd teatrální Arvéd, pak musí být teatrální i celý film. Alespoň pro mě. Na druhou stranu dlužno zdůraznit, že se v tomto případě vůbec nejedná o špatný film. I přes zmíněnou teatrálnost presentuje četné výrazné scény a realizace (např. recitace básně S.K.Neumanna), které jej povyšují nad běžný tuzemský průměr. ()
Jeden z mála českých filmů, ve kterém si někdo dal záležet na tom, co hercům vkládá do úst. Mimořádný herecký výkon Michala Kerna (!!!). Jen je škoda, že autoři nezašli ještě dál, co se vizuálna týče, větší radikalitou směrem k experimentu (čekal jsem využití zkušeností s komiksem, což trochu sliboval i plakát) a sur-reálnu (Arved by se mohl ještě víc nořit do svého nitra a to by zase mohlo vyhřezávat ven) by neměli co ztratit (film stejně není klasický biografický portrét). Přílišné komornosti snímku - která sice naštěstí neupadla do divadelnosti, ale i s ohledem na stopáž se začne časem propadat do přílišné monotónnosti prostředí a kulis, tvořených prakticky jen interiéry, kterou lze odpustit právě divadlu, nikoliv však filmu - by rovněž pomohlo provzdušnit vyprávění třeba nějakými exteriéry či aspoň výraznější změnou prostředí. Ale jinak cením hravost (skříně), kterou jsem od autora čekal - lidé, co si myslí, že jdou na klasický biopic, budou z téhle čertoviny zuřit, a to je dobře. Sledovat film, zejména jeho poslední třetinu, kdy se jednotlivé linie (nebo spíše puzzle?) spojují do nikoliv realistického, nýbrž pořád spíše surrealistického portrétu hlavní postavy, bylo - navzdory uvedeným výhradám - potěšením. Zhlédnuto na 48. LFŠ. ()
Další díl k sérii nekonečného řetězce ubohých životopisných filmů v české produkci? Nikoliv. Ač se před návštěvou kina tak může snímek jevit (což mu doufám dopřeje přinejmenším návštěvnost), tak divák s jeho očekáváním banálnosti inkasuje hned v prvních minutách solidní pěstí, kdy se mu dostává nelineárního fragmentovaného repetitivního vyprávění se skládačkou, kterou si musí složit sám. Zároveň film ani trochu nespoléhá na komfortní touhu po přehledném realistickém zobrazení událostí většinového publika. Film nabízí ve své delíristické formě mnoho motivů a podnětů k zamyšlení včetně několika kulturních odkazů, kdy reference na Kafku je trochu slabší ale nikoliv od věci, avšak s gestapem kolaborující Švejk končící v plynu funguje velice trefně obzvlášť v dialogu se scénou s mladým Arvédem navlečeném až v okatě ladovksy vypadající rakouské vojenské uniformě. Hermeticko-satanisticko-esoterická stránka věci je rozpracovaná velmi povrchově i přes práci s konzultantem, jež nakonec sám ztvárnil postavu ruského agenta/démona, a možná se na ní mohlo zapracovat víc, aby rozprostírala větší tajemství, než je jen všem dobře známý motiv faustovského zaprodání duše ďáblu. Obrazově nikterak překvapující či ohromující, ale zapůsobit kamerou jistě nebyl záměr filmu, který pracuje výhradně s interiéry, tedy se i soustředí na střih prostupujícím spíše časem než samotným prostorem. Herecky snad bezchybné od hlavní postavy přes slizkého Rašilovova k dozorcům jež jsou právě vkusnou směsicí kafkovské absurdity a haškovského humoru. Nicméně se Vojtěch Mašek po úspěšném a průměrném scénáři k Okupaci předvedl v lepším světle. ()
Reklama