Réžia:
Hirokazu Kore'edaScenár:
Hirokazu Kore'edaKamera:
Jutaka JamazakiHrajú:
Arata Iura, Erika Oda, Susumu Teradžima, Takaši Naitó, Kjóko Kagawa, Taketoši Naitó, Júsuke Iseja, Reila Aphrodite, Tae Kimura, Kótaró Šiga, Sadao Abe (viac)Obsahy(1)
Film sa odohráva v poloschátranom penzióne počas zimy. Personál víta nových hostí, ktorí tu pobudnú jeden týždeň, počas ktorého ich bude čakať náročná úloha - majú vybrať jednu zo spomienok zo svojho života. Táto bude jediná, ktorá im ostane po skončení týždňa v podobe videozáznamu a bude ich sprevádzať počas večnosti. Všetci zúčastnení majú totiž jedno spoločné: sú už po smrti. (muti)
(viac)Videá (1)
Recenzie (23)
Téma je výborné, ale bohužel to končí u zajímavé myšlenky. Mrzí mě, že Hirokazu Koreeda na to šel způsobem, který docela nešikovně balancuje mezi dokumentem a fiktivním filmem a jakoby se nedokázal rozhodnout, ke které straně se přiklonit. Vždy, když se objevilo něco zajímavého, co vypadalo slibně, hned to nedotažené zmizelo a nastoupilo něco, co bylo nevýrazné a ploché. Nepochybuji o tom, že by myšlenka šla zpracovat mnohem lépe, dokonce mi během sledování v hlavě běžel celý nový scénář. Do hloubky vypracovat charaktery postav a jejich životy, stejně tak jejich pobyt v onom domě, který pro ně byl po smrti přestupnou stanicí a přidat emoce. Osobně mi ve filmu neseděla skutečnost, že pracovníci a pracovnice v domě se snaží zvěčnit vzpomínky natočením filmu, jistě by se to obešlo i bez toho... Určitě ale stálo za to na film se podívat, protože nám nabízí další způsob, jakým se zamyslet nad životem. ()
Ako som pisal v komentari Linda LInda Linda, Ak Nobuhiro Yamashita natahuje staticke zabery do neumorna, tak Hirokazu Koreeda stoji na opacnej strane barikady, trasie rucnou kamerou tak velmi, ze ma clovek dojem, ze pije prilis vela kavy. Kazdy ma svoj styl a Koreeda rad toci detaily a polocelky z ruky. Podobne vsak ako Nobuhiro Yamashita alebo ako aj ini velki reziseri, aj Koreeda dava postavm vlastny zivot, sleduje ich z povzdialy. A aj ked sa zaobera vazno vaznymi temami zivota a smrti, stale je tu trocha nepatrneho cierneho humoru. Ale len trocha. Tak, na jednu spomienku. ()
Když člověk zemře, putuje do takového velkého domu obklopeného přírodou. Tam je mu přidělen pracovník, jehož náplní práce je dotyčného zemřelého dovést k tomu, aby si ze svého života vybral jednu jedinou vzpomínku. Na to má tři dny. Poté se pracovníci pokusí vybrané vzpomínky natočit a tím zvěčnit.. a právě s touto jedinou vzpomínkou potom zemřelí odchází na věčnost. ____ Po všech těch fimech (co jsem v poslední době viděl), které sázejí nebo alespoň částečně spoléhají na vizuální stránku, je Wandafuru Raifu milým a křišťálově čistým osvěžením. Odehrává se především v tom domě, ten je zařízen velmi skromně a vypadá jako z (cca) 50. let. Žádné velkolepé scény, nečekané zvraty, superkoncentrace emocí... Film si plyne pomalu, svým vlastním tempem, přesto vtahuje člověka dovnitř, uklidňuje ho a obohacuje vnitřní pohodou. Takže vůbec nevadí, že se dá snadno odhadnout, jak se bude vše vyvíjet, a to téměř až k samotnému konci (ten, pravda, jsem ne zcela "uhádl"). K zajímavému a milému příběhu si přičtěte velmi dobré a především přirozené herce a jistou režii...a nemůže vyjít než výborný zážitek. 90% ()
Raný Koreeda využívá své předchozí dokumentární praxe k vybudování fikčního světa tak prostého, že sám o sobě nestrhává žádnou pozornost. Vyprávění rytmizuje jen pomocí kamery a slov, hudební doprovod téměř nepoužívá, a pokud s k němu uchýlí, je diegetický, případně se jedná o jednoduchou melodii (zvonkohru), která slouží ke spojení více scén. Stejně jako ve svých dalších filmech se soustředí zejména na člověka a existenciální otázky. Způsob, jakým to činí je opět mimořádně podmanivý, jednoduchý a nenucený. Zajímavé je zejména srovnání se snímky, které se vyprávějí o plnění snů a směřování života. Wandafuru raifu má totiž úmyslně zcela obrácenou dynamiku. Dívat se zpět a směřovat kupředu vychází z naprosto odlišných priorit. ()
Na člověka po vlastní smrti čeká jediný úkol: vybrat si jednu jedinou vzpomínku ze svého života, kterou mu zaměstnanci jakéhosi "posmrtného úřadu" natočí a kterou si jedinou bude dále pamatovat. Atraktivní námět, ale dogma zpracování Afterlife je strašné, nutí postavy pronášet nesmyslné dialogy, děj v podstatě neexistuje a atmosféra nulová. Povolání - výroba "švédovaných" vzpomínek je stejně zbytečné jako sám film a nejhorší je, že se snaží při tom tvářit vážně a důležitě. Btw: jestli tohle je posmrtný život, tak mě čeká peklo, které bude trvat déle než 2 hodiny. 30 % ()
Galéria (15)
Fotka © Sputnik Productions
![Wandafuru raifu - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/000/187/187486_fb0749.jpg)
Reklama