Réžia:
Jason HehirKamera:
Thomas McCallumHrajú:
Michael Jordan, Dennis Rodman, Carmen Electra, Barack Obama, Isiah Thomas, Larry Bird, Bill Clinton, Madonna (a.z.), John Salley, Willow Bay, Nas (viac)Epizódy(10)
-
Episode I (E01)
-
Episode II (E02)
-
Episode III (E03)
-
Episode IV (E04)
-
Episode V (E05)
-
Episode VI (E06)
-
Episode VII (E07)
-
Episode VIII (E08)
-
Episode IX (E09)
-
Episode X (E10)
Obsahy(1)
Michael Jordan v tomto dokumentárním seriálu otevřeně vypráví o svém životě a kariéře. Obsahuje dosud nepublikované záběry z jeho poslední sezóny v NBA. (Netflix)
Recenzie (236)
Nemam slov, jak strasne dobry tohle je. Nejlepsi doku serial ever! ()
Jasně, jsem zaujatej, protože mám Jordana za nej sportovce všech dob a éru Chicago Bulls za vrchol mýho vztahu k NBA, ale - fuck it - tahle dokumentární série je ryzí dokonalost, komplexní, vyčerpávající, nepolevující. Mistrovskej kousek. ()
Víc než jen Airovo PR. Pro mě z toho Jordan vyznívá jako kontroverzní a ne právě sympatická postava člověka posedlého kontrolou a pocitem moci, s čímž tvůrci svou hvězdu dokáží konfrontovat. Navíc to má skvělou strukturu a emočně to šlape. Skvělá práce. ()
Aneb kterak bylo těžké být (s) Michaelem Jordanem. Ne, nejde o dokument přinášející šokující informace či odvrácenou tvář legendy. Ne snad, že by se to kontroverzím jakkoli vyhýbalo (a že jich bylo sakra hodně), ale vše co zde padne, se dávno ví; ať již ve vztahu k Jordanovi, spoluhráčům, manažerům či médiím. I ty stovky hodin dosud nezveřejněného materiálu z poslední sezóny jsou chiméra, jelikož 99 procent z nich jsou nic neříkající záznamy tréninků. Ne, pořád platí, že Jordan si nepouští média k tělu, pořád platí, že nemluví o manželkách, dětech, businessu a takřka čemkoli jeho se týkajícím. Přesto (na něj) jde o nezvykle otevřenou zpověď. Čím je tedy Poslední představení výjimečné? Ničím. Nemá společenský přesah Sunderlandu či nesportovní přitažlivost duality Kapadiova Maradony. A přesto je tu jeden drobný detail, který to povyšuje na piedestal sportovních dokumentů. A sice způsob jakým je to celé podáno, jak neopakovatelně strhující, informativní, emotivní a nepřekonatelné to je. Nejde totiž o nic více/méně než o drobnokresebnou rekapitulaci kariéry ikonické über legendy, která dala ruku v ruce vzniknout legendě mezi týmy. A že se na ploše bezmála devíti hodin utvrdíte v přesvědčení, že Michael byl nesnesitelně soutěživý ve všem co dělal, šel pragmaticky (či chcete-li arogantně, sviňácky a tyransky) přes mrtvoly a rozhodně v nárocích na sebe či ostatní nedělal sebemenší smířlivé kroky? Well, that´s you, because you never won anything. ()
Mohlo to být kratší, ale když ten materiál měli, tak proč to nepodojit. O basketu vím kulový a stejnak mě to bavilo. Dost mě zaujal Jerry Krause, vyprofilovaný jako odpornej tlusťoch, co kuje pikle. Což teda asi byl. Přesto dokázal přivést potřebné hráče a trenéry, aby byli nejlepší. A to není jen štěstí. ()
// Naprosto fenomenální, jedna z nejlepších dokumentárních sérií, jaké jsem kdy viděl. ()
Docu-série na nejvyšší možné úrovni a špičkový divácký zážitek nehledě na to, zda vás kdy zajímal basketbal. V první řadě zajímavý a ve středu je sám Jordan, jeho inspirativní píle a neuvěřitelně soutěživá winner mentalita. Jsou tu vidět nesčetná herní dramata, mediální cirkus kolem, pochody v zákulisí, sympaticky nejen ve světle úspěchů a výher, ale i na té odvrácené straně věcí... Jinak perfekt práce s přeskoky v čase a snad úplně klíčem je nevídaně kompletní a nabušený komentář od přímo účastněných. ()
"To je něco mimořádného, když největší hvězda, kterou kdy NBA měla, pochopí, že nemusí být stále u míče." Bejval jsem podobnej kokot jako Michael Jordan. Pořád jsem v něčem soutěžil, pořád jsem chtěl vyhrávat a pořád jsem řval na ty, kteří na hřišti odmítali umřít. S velkým sebezapřením tak musím přiznat, že Michael to dotáhl o kousek dál než já. Dneska už mu to přeju, ale kdyby si před třiceti lety se mnou dal závod ve skoku přes vyděšenýho koně nadél, tak bych mu to nandal. Ale dost bylo soutěžení a vraťme se k dokumentu. Ten byl prostě skvělej, podrobnej a z mýho naprosto subjektivního pohledu i vyváženej. Navíc skvěle doplňoval Michaelův předchozí dokument Space Jam. Chicago Bulls Jordanovy éry zkrátka bylo jediný mužstvo, který mě donutilo sledovat černošskou šou zvanou NBA. To už asi nikdo nedokáže. ()
Basketbal šel vždy mimo mě, ale Jordanovi a slavné éře Chicaga Bulls nešlo uniknout. Astronomické hodnocení dokumentu má samozřejmě příčinu v množství uctívačů Jordana, kteří ho považují za nejlepšího sportovce všech dob. Nebudu se pouštět do nějakých soudů, protože jeho dominance byla tak působivá, že je to klidně možné. Nebojím se tvrdit, že diváci, kteří neumí nazpaměť historii NBA a Jordanův životopis, si to užijí více, protože mnoho detailů a zvratů pro ně bude vlastně nových. ()
Vždycky půjde v mém případě o extrémně vychýlené subjektivní hodnocení. Takže přehlédnu mimo jiné fakt, že Jordanova účast v projektu byla podmíněna "mít vždy poslední slovo" (pokud chtěl okomentovat tvrzení někoho jiného z vystupujících, mohl - typicky třeba Isiah Thomase, se kterým se upřímně dlouhé roky nemají rádi). Navíc je třeba uvědomit si, že značka Michael Jordan dalece přesahovala a stále přesahuje nejen basketbal, ale celý sport a jde pravděpodobně o největšího a nejslavnějšího sportovce všech dob. Mohl si tedy klást v podstatě jakékoli podmínky. Nikdy v případě takové persony nedostanete autorizaci k projektu, který by měl ukazovat jeho zásadně stinné stránky, nebo jednoduše ty, které by mu nebyly po chuti. Tím pak tvar může dostat nádech onoho "stalo se to vůbec?" [==] Pravděpodobně se už nikdy nebude opakovat obdobná příležitost, jakou dostal filmový štáb u Bulls během sezóny 97-98, kdy mohl sledovat jejich Poslední tanec. A přesto je celá dokumentární série z větší části hlavně o Jordanovi, což je zcela pochopitelné. Žádný jiný sportovec neměl tak unikátní kariéru s tak jedinečnými "highlights", které pro zainteresované během let naprosto zklasičtěly - vítězná střela při finále NCAA 1982, nováčkovská sezóna 84-85 a titul ROY, zlomenina nohy v průběhu sezóny 85-86, postup do playoff na poslední chvíli a bodová exploze (rekord 63 bodů je platný dodnes) v zápase proti Celtics, dominance v sezóně 86-87, "The Shot" proti Cavaliers, první three-peat 91-93, první retirement, baseballové intermezzo během sezóny 93-94 a části 94-95, "I'm back!" a "Double-Nickel Game" proti Knicks v sezóně 94-95, 72-10 run v sezóně 95-96, resp. 87-13 včetně playoff, "Flu Game" (ze které se vyklubala údajná otrava jídlem) a "The Last Shot" a druhý retirement. Ne, to není, film, to byla kariéra Michaela Jordana, jehož dvojsezónní labutí píseň za Wizards už netřeba více zmiňovat. [==] MJ byl mým dětským hrdinou, mým vzorem. Vzbudil ve mně vášeň pro soutěžení, pro sběratelství. A ačkoli jsem o to coby teenager postupně přišel, vše se opět vrátilo a už těžko někdy zmizí. Dojmologie out. Trochu promyšlenější komentář snad někdy později. ()
V roce 1993 jsem na trzích v poskomunistických Košicích na kolenou prosil své rodiče, aby mi koupili set Chicago Bulls (triko, šortky, šilt). Tehdy jsem vůbec netušil, co se za Bullsem skrývá, jen se mi moc líbilo logo s rudým býkem, které se objevovalo častěji a častěji kolem mě, v různých formách. Pojmy Michaela Jordana a Bulls mě zastihli až později, kolem roků 96-97, kdy jsem se již víc seznámil se samotným sportem. A ikdyž jsem občas hrával basket, nikdy to nebyl můj šálek kávy, a po střední jsem na něj vlatně úplně zapoměl, že existuje. Až teď, v roce 2020, jsem díky The Last Dance pochopil určité souvislosti, globální kulturální přesah pojmů jako je Bulls a MJ, a uvědomil si, proč jsem pokaždé, když jsem šel mimo domov, chtěl nosit to triko, šortky a šilt. --- Je až neuvěřitelné, jak obrovskou moc má globalizace, a že kult osobnosti nemají jenom diktátoři, ale i sportovní nebo kultruální postavy. Michael Jordan je možná nejsilnějším kultem, který na světě kdy byl, hned po Ježíšovi. Tato ikonickost byla dosáhnutá bez dnešních technologicky-společenských jevů, jako jsou sociální média: bez tweetů, bez insta postů a bez fb. Paradoxně právě kůli social media, kdy může být celebritou i člověk bez sportovních, kulturálních, vědeckých nebo společenských výkonů a výsledků - je vnímání skutečných osobností zrakem společností - naprosto roztříštěné. Díky tomu, je velice nepravděpodobné, že se ještě objeví kulty tak silné a výrazné, jakými byly MJ a Bulls. Neříkám, že je to špatně nebo dobře - spousta lidí dnes má možnost dát o sobě vědět, a přispět tak době a společnosti. Roztříštěnost kulturálních prostorů je za hranicemi úrovně, kdy by slova nebo simboly měli skutečný význam - a tak jen čas ukáže, zda dnešní technokratické způsoby společnosti prispějí, nebo budou se slzama v oku vzpomínat na devadesátky, kdy pojmy měli ještě obsah a hodnotu. Ps: The Last Dance je výborný dokument jak po sportovní, tak po filmařské stránce. ()
Fantastický dokument. Nejsem extra fanda košíkové, ale Jordanova éra mě tenkrát přece jen zasáhla. I míč jsem po rodičích vysomroval. Bohužel tenisky... ty se u nás snad ani neprodávali. Po těch letech dokážu docenit jisté nuance, na kterých tenkrát tolik nezáleželo a díky nim to všechno okolo konce hvězdných Bulls dává větší smysl. Spousta detailů, zajímavých názorů a emocionálních výjevů v dynamickém zpracování života jedné legendy. ()
Jako kluk jsem viděl Space Jam...asi stokrát. A od té doby je pro mě Michael Jordan sportovní modla, ačkoliv jsem basket nikdy nijak zvlášť nesledoval. Po Bryantově tragické smrti jsem měl chuť si zavzpomínat a tenhle dokument přišel v ten správný okamžik. Přijde mi nespravedlivé, že se další legenda, Kobe Bryant po Last Dance (jeho účast zde jsem skutečně nečekal) již v žádném cyklu osobně neobjeví, jelikož ta retrospektiva, kontext a osobní rovina, o které M.J. v každém díle vypráví, je k nezaplacení a škoda, že nepřišel první na přetřes on (doufám, že budou další dokumenty!). Jenomže on zkrátka Michael musel být ve všem první. Poslední představení je vrchol dokumentaristiky jako takové. Dokonalá rešerše a zpracování těch nejzkušenějších lidí z ESPN s celosvětovou distribucí Netflixu, díky čemuž je onen dosah daleko za hranicí Spojených států, ostatně jako již dnes NBA obecně. Pro hráče samotné musí být strašně ubíjející hledět do kamery v každé minutě kolem zápasu a dlouho po něm, dokonce i v kabině. Ale díky tomu a privátním záběrům ručních kamer máme my, fanoušci, nezapomenutelný a nevyčíslitelný pohled za oponu daného sportu, respektive onoho týmu, jemuž se dokument věnuje především, zlaté éře Chicago Bulls. Je skutečně obdivuhodné, kolik celebrit i mimo basket se povedlo rozmluvit před kamerou a jak se to, i díky naprosto dechberoucí hudbě, v posledních dvou dílech korunovanou přesně padnoucími známými skladbami, povedlo skloubit dohromady. Nyní je ta doba skutečně nezapomenutelná, ačkoliv bych, kvůli neustálým skokům během celých 10 dílů a 5ti týdnů, časovou osu ani náhodou nesložil dohromady...10/10! ()
Já po prvních čtyřech epizodách: "OMG, co s tím všichni mají, dyť je to akorát trochu slušněji natočenej sportovní dokument o několika tak trochu namyšlenejch borcích, který si honí ego na parketách v chicagský sportovní hale..." Já během posledních šesti zbývajících epizod: "Notykrávo, jakože ty zápasy jsou tak napínavě sestříhaný, co?!? Fakt to byly na hřišti dycky takový nervy, a do toho ty životní osudy ústředního trojúhelníku Jordan-Pippen-Rodman, to prostě nevymyslíš! Sakra, zase mi došel pop-corn, rychle další díl!!" [Edit: NBA jsem nikdy nesledoval, Jordana znal maximálně z mýho guilty pleasure Space Jam, a do sportovních přenosů celkově teda taky nejsem zrovna nějakej fanda. A teď to skoro vypadá, že ze mě v roce 2020 Netflix udělá novýho fanouška Chicago Bulls. Hodně dobrý.] ()
To nejlepší co Netflix vyprodukoval, tečka! Naprosto nevídaný dokument, který je plný úžasných záběrů, příběhů a emocí. Za svých mladých let jsem nosil kšiltovku a zimní čepici Bulls. Jordan byl naprostý fenomén :) ()
Možná díky tomu, že jsem pár let basket hrál, tak jsem se tohoto seriálu bál. Ale od 4 dílu se z toho stala závislost a já jsem si tuhle libůstku opravdu užíval. krásných 92% ()
Vůbec bych se nedivil, kdyby se nakonec Poslední představení v místním žebříčku vyhouplo úplně na příčku nejvyšší. I když ho nelze brát jako čistokrevný seriál, ale spíše jako dokumentární ságu. Ságu o asi nejlepším basketbalistovi historie, alfa alfě, černému Ježíšovi, Michaelovi Air Jordanovi, který tenhle na první pohled "tuctový" sport dokázal v dobách své největší slávy zpopularizovat tak, že se z něho stal jeden z nejznámějších lidí na zeměkouli. Těchhle deset dílů sleduje jeho basketbalové začátky, vítězství a prohry, jeho draft do NBA a pak hlavně jeho působení v týmu Chicago Bulls, kde se zapsal nesmazatelnou stopou a postupně během let pomohl tenhle průměrný tým vyzdvihnout až na úplnou špici NBA a vybojovat hned několik ligových titulů. Samozřejmě, že už je to přes dvacet let a všechno jsem si nepamatoval, proto jsem byl moc rád, že jsem si to po tak dlouhé době zase trošku osvěžil. A musím teda říct, byla to jízda! Hlavně poslední zápas a poslední minuta, to je něco, co se jen tak nevidí a teď už můžu s klidem říct, že ani nezapomíná. Možná byl Michael Jordan až moc tvrdý ke spoluhráčům, občas sázel, nebo měl jiné neřesti, ale to je mi dnes úplně jedno. Pro mě bude navždy spjat jako basketbalista, který udělal pro zviditelnění toho sportu víc, než kdokoliv jiný před ním. A to je pro mě osobně ta nejlepší vizitka. ()
Trochu smutné je, že předkládá do CZ dělají lidé, kteří nemají vůbec páru o sportu a pak některé věci vyznění divně. Pravda bude někde uprostřed, ale to nic nemění na tom, že to byl nejlepší hráč, který kdy basketbal hrál, ale taky nejlepší basketbalový tým. Vyhrát 6 titulů z 8 pokusů a během toho dva roky basketbal nehrát. 🎩⬇ Jerry Krause génius, který postavil tým snů, aby ho mohl následně zničit, protože se mu nedostalo dostatečné uznání od hráčů. https://www.idnes.cz/sport/basket/michael-jordan-chicago-bulls-nba-scottie-pippen-horace-grant-spor-last-dance.A200530_184340_sport-basket_ten Peace. ()
Simply epic. Ukážkový tribute atletickej húževnatosti, aká nemá v športe (snáď len s výnimkou Muhammada Aliho) obdoby. Preskakovanie medzi časovými rovinami bol nevyhnutný ťah: kvôli kontextu i celkovej dramaturgii. Kiežby sa tak luxusného spracovania dočkal aj Kobe... ()
Reklama