Tvorcovia:
Dallas JenkinsHrajú:
Jonathan Roumie, Shahar Isaac, Elizabeth Tabish, Paras Patel, Noah James, George H. Xanthis, Nick Shakoour, Lara Silva, Yasmine Al-Bustami, Kirk B.R. Woller (viac)VOD (1)
Série(4) / Epizódy(34)
Obsahy(1)
Seriál o živote Ježiša, prerozprávaný z pohľadu ľudí, ktorí ho stretli – charizmatického mladého rybára topiaceho sa v dlhoch, ženy sužovanej skutočnými démonmi, mladého vyberača daní nenávideného okolím a náboženského vodcu, ktorého trápia pochybnosti o tradíciách vlastnej viery. (Anego)
Videá (3)
Recenzie (17)
Prý je to podle ňáký knihy, Bible se myslím jmenuje, ale přečetl jsem 830 stran a o Ježíšovi tam není ani hovno. Naštěstí jsem potkal dobráckého duchovního, který mi poté co oholil veškeré mé chlupy na těle a trošku se se mnou pomazlil, prozradil, že musím číst dál. Což jsem učinil a pak mi to věru začalo dávat smysl. Nu, dosti laciného humoru. Seriál je to nádherný, živý a na poměrně střídmou produkci výpravný a dobře zahraný. Škoda, že za produkcí stála křesťanská tv, protože některé gnostické texty a apokryfy mnohé z rigorózně pojatých postav, dělají postavy živoucí, chybující a např. v případě Máři Magdalény mnohem komplexnější (i když některé současné studie jdou ještě dál, když považují Máři za manželku Ježíše). Závěrem: velká spokojenost se seriálem, který navíc neurazí ani věřící (jsem živým důkazem) s vyjímkou těch co si pletou víru s dogmatismem. ()
Mnoho lidí neví kde to sledovat... Ideál je online a zdarma - přímo od zdroje (výrobce seriálu): https://www.angel.com/watch/the-chosen/ Zvolte si sérii (Season) a díl (Episode). Ve video okně pak vpravo dole lze zvolit jazyk dabingu a titulků. Aktuálně (6.1.2023) jsou v češtině pouze titulky a to jen u prvních dvou sérií. ()
Velmi příjemné překvapení! Aneb jak zůstat věrný evangeliu a přitom se nebát povolit trochu uzdu své fantazii a domyslet si podrobnosti a pozadí jednotlivých novozákonních příběhů a postav. Moc se mi to zatím líbí. Ježíš je velmi lidský a sympatický, i další postavy jsou zajímavě vykresleny: např. s Římany spolupracující celník Matouš nebo pravdu hledající farizej Nikodém. Do moderního hávu oděný seriál a zároveň s velkou duchovní hloubkou. Po skončení snad každého dílu jsem měl nutkání se jít aspoň na chvíli pomodlit. "Neboj se, vždyť jsem tě vykoupil, zavolal jsem tě tvým jménem, jsi můj/má." ()
Nepopírám, že vyznění seriálu může být pro nevěřící a obecně pro mladé inspirativní, a to je v pořádku. Nenamítám nic proti nebiblickému pojetí, protože nakonec i apoštolové přistupovali ke skutečnosti podobným způsobem – ač vedení Duchem Svatým, i oni v zaznamenávaném textu zdůrazňovali či upozaďovali konkrétní pasáže a myšlenky podle toho, jaké publikum oslovovali. Ale nefandím osobně reálným historickým příběhům, které jsou převyprávěny tzv. soudobým jazykem. V překladu se totiž většinou ztratí mnoho podstatného, nehledě na výstřelky typu nukleárních rodin, charity a dalších jevů v daném kontextu nepatřičných. Pokud chceme rozumět době, pohnutkám a reakcím lidí, tedy tomu, jak se rozhodovali a proč, musíme nezbytně rozumět jejich jazyku a způsobu, jakým uvažovali, a vnímat je jako jejich součást. Bez jejich znalosti a pochopení filmujeme a popisujeme svou projekci, nikoliv člověka své doby – v tomto případě apoštoly, jejichž činům a myšlení chceme porozumět. Překlad není k ničemu i po stránce věroučné – pokud chceme rozumět Bohu, nemusíme totiž naopak překládat už nic víc, k tomu potřebujeme něco jiného než jen rozum… Ve filmu bez alespoň základního respektu ke kultuře místa a doby ztrácíme historickou látku, nevzniká pak historický film, ale masopustní průvod s historickými kulisami a maskami. Po filmové stránce je Chosen jedním z nich. Inspirace k Písmu a Bohu je ovšem nepochybně důležitější, takže pokud se seriál stává právě jí, je to jistě dobrý seriál. Navíc se mu povedlo vykreslit všechny postavy jako živé, charismatické, lidské a sympatické osobnosti, každý divák si nejspíš najde svou, které stojí za to fandit (mým oblíbencem byl Matouš). Jen to holt nechce u toho skončit ;) Bůh, to nejsou hezká slova ve chvílích krize, to je život od rána do večera a od večera do rána. Ale krásný. Hezčí a jiný není. ()
Hodnocení legendy opředené mystikou a sotva srozumitelné positivistickými prismaty moderního člověka je vždy povýtce intimní výpovědí o sobě samém. Objektivně jsme totiž nuceni uznat, že samotná zmínka o zázracích devalvuje historicitu biblického Ježíše, jehož pouhá fyzická existence, pokud jde o jednoznačnost pramenné základny, nevyniká zrovna ostrými konturami. Nepsali o něm doboví historici, nezanechal po sobě tisíce mrtvých ani desítky spisů a jak dokládá dlouhá tradice filologických polemik o literární genezi jeho legendy, jen s docela kreativní shovívavostí povrchních rychlofanatiků můžeme nevnímat (přirozenou) dějovou nejednotu mezi „paměťmi“. Křesťan vystavený učenému kritikovi konsensuálního kompendia římskokatolické církve bude vždy zdůrazňovat duchovní jednotu textů a hnutí, které s ohledem na svůj dalekosáhlý význam a nebývalou míru definovatelnosti na startu, vymykající se obvyklé rozhádanosti revolucionářů, muselo být iniciováno osobním vzorem skutečného člověka. Tato síla původního hnutí, zachycená v evangeliích, dodnes fascinuje, ačkoli důvody ke „spáse“ se v čase masově mění proměnou utrpení. Ano, i utrpení. Nedávno jsem byl jedním křesťanem rozšafně poučen o kardinálním významu utrpení jako nejhlubší motivace každého životního tématu, třeba odborného. Prý zabývá-li se naturalizovaný filosof Tvrdý diskutabilním údělem subjektivistické hypotézy o identitě individua, musí být jeho zaujetí poháněno nějakým traumatem. Kdybych tento laciný účelový předsudek měl extrapolovat, vyřídil bych jím každou svědomitou práci rozumu na těchto otázkách a mohl tvrdit, že třeba akademická produktivita neurovědce Jiřího Horáčka takřka celá vyvěrá z bolesti. Ponechám bez většího komentáře, že filosof Tvrdý je pouze jedním výhonkem z rozrůstajících se řad tohoto směru, který je při nejmenším tak starý ve světě, jako indická filosofie, a tak starý v Evropě, jako Berkeley. Od pohledu laskavý a spíš než křivdami vínem se povzbuzující Searle položil otázku sestrojitelnosti umělé inteligence ve smyslu ekvivalentním mysli vzniklé evolučně, aby tato výzva s mechanickou nevyhnutelností vyvolala pochyby o ontologické relevanci sebeprožívání jako takového. Nejchytřejší hlavy se tomu věnují po generace. Nejsou traumatizovány, jsou fascinovány. Byl to Nietzsche, kdo si jako první udělal program z podsouvání traumat a vykládání filosofických směrů na fyziologickém a pseudofyziologickém základě. Dokonce z tempa a základního rytmu jazyka uhadoval nejsměrodatnější vlastnosti národa (Mimo dobro a zlo). Hodnoceno vlivem jeho názorů se zřejmě leckdy trefil s odhadem, protože strava, terén a podnebí nám obecně připadají jako ty nejdůležitější determinanty vitality. A právě tak se shodnu s křesťanem, který jako pohnutku nekřesťanských spekulací podsouvá nám neznámé trauma, na tom, že otřesný zážitek může vydávat zdánlivě ušlechtilé plody daleko v budoucnosti a nabalovat na sebe zmatené přívržence převratného vědění. Jenomže nepodobá se taková výtka až příliš těm, které uštědřil Nietzsche samotným křesťanům? „Vzešli jste z utrpení“, dalo by se shrnout téměř celé jeho protikřesťanské dílo. A právem: popravdě jsem se mezi vyznavači Kristovými jen málokdy setkal s fascinací; většinou jej vyznávali strategicky v souladu s vnitřním klidem a jeho nároky, jak jim byly vyjeveny v konfrontaci s nekomfortním životem. „Obráceným“ se člověk stane tak, že zapadne v komunitě „obrácených“, takže celá dynamika „obrácení“ funguje jako tautologie vzájemného orientačního utvrzování uvnitř komunity. Kdo jako „obrácený“ není uznán v hierarchii Písmo vykládajících autorit, může sotva sám uvěřit tomu, že se mu obrácení povedlo. Aby se znovuzrození povedlo, musí být znovuzrozený integrován do komunity v souladu s tím, jak tato komunita smýšlí a jedná v daném prostoru a času. Tomu se musely přizpůsobovat i misijní výpravy do Afriky a na Dálný východ. Na svět aplikované křesťanství se vnitřně větví také politickými východisky, jestliže nechceme dát zapravdu pouze jedné z kultur a tvrdit například, že hnutí Gustavo Gutiérreze je marxistická hereze. Křesťané se dohadovali o podobu světa nejen celý středověk, ale nemají jasno dodnes, protože jsou napřed lidmi a teprve potom křesťany, tudíž nutně reagují na specifické podmínky své existence, zkušenosti a potřeby. Z těchto důvodů bych byl velmi opatrný v přejímání východisek od „zasvěcených“, i kdybych Mesiáše fyzicky potkal; ne proto, že bych se považoval za lepšího, ale abych si jeho příklad udržel neporušený. Filmový Ježíš metaforou mapy poskládané z charakterů obrácených k věčnému životu (S02E08) sám předjímá fragmentaritu každého následování; jeho oběť je přece vykoupením z rozkladné tendence hříchu, absolutní cenou za naši neabsolutnost. Seriálová „fanfikce“ The Chosen je skvělá právě v tom, jak plasticky zachází s jeho odkazem a z nesrozumitelné legendy tesá nové vizuální evangelium. Ježíš je tu na kinematografické škále inovován několikrát. Už to není zavedený árijec, je společenštější a větší prostor než v dosavadní kinematografii je věnován zázrakům, které jsou doprovázeny nesdělitelnou interakcí s kajícníkem. Celkový stav seriálu přisuzuji kongenialitě jeho autorů s Ježíšovým poselstvím a přiznávám mu nakonec 100 % účin v tom, co je zřejmě jeho záměrem: podat evangelium co nejvěrněji. / NEJOBLÍBENĚJŠÍ EPIZODY: S01E03, S01E04, S01E05, S01E08, S02E01, S02E02, S02E03, S02E06, S02E08. () (menej) (viac)
Galéria (824)
Zaujímavosti (33)
- Táto epizóda je založená na biblických pasážach „Ježiš uzdravuje malomocného“ (Lukáš 5:12-16) a „Ježiš uzdravuje ochrnutého“ (Lukáš 5,17-36). (Pat.Ko)
- SPQR na rímskom stole znamená „Senatus PopulusQue Romanus“, čo znamená „Senát a ľud Ríma“. (Pat.Ko)
- Úvodný záber epizódy trvá 13 minút a 28 sekúnd. (Pat.Ko)
Reklama