Epizódy(16)
-
Chlapec, který se živil nočními můrami (E01)
-
Dáma v červených střevíčkách (E02)
-
Spící čarodějnice (E03)
-
Zombie kluk (E04)
-
Locika a prokletý zámek (E05)
-
Modrovousovo tajemství (E06)
-
Čiperný pes (E07)
-
Kráska a zvíře (E08)
-
Král s oslíma ušima (E09)
-
O dívce, která lhala (E10)
-
Ošklivé káčátko (E11)
-
Romeo a Julie (E12)
-
Otec dvou sester (E13)
-
Ruka a Mořský ďas (E14)
-
Příběh dvou bratrů (E15)
-
Hledám svou tvář (E16)
Obsahy(1)
Ona píše knížky pro děti a má poruchu osobnosti. On se stará o pacienty v psychiatrické léčebně. Potkají se a dostanou tak příležitost zahojit si poraněné duše. (Netflix)
Recenzie (47)
Rozhodně jedno z nejlepších korejských dramat, které jsem viděla. Už jen proto, že postavy nejsou tak šablonovité a není to samé klišé. Hlavní hrdinka je tak trošku (občas hodně) chladná mrcha, žádná ubohá a uječená holka, která se za někým honí a akorát se ztrapňuje. Hlavní protagonista zase není jelito nebo přehnaně sebevědomý floutek. Zkrátka je to odlišné, dospělé a prostředí psychiatrie tomu dodává správnou atmosféru. Celé to pak podtrhovaly ponuré, až děsivé pohádky. A Postavy byly zahrané na výbornou, člověk jim ty citové rány opravdu věřil a autistický bratr byl prostě skvělý. Bavilo mě to od začátku až do konce. ()
Když mi kamarád seriál doporučoval s tím, že "ta hlavní herečka je hrozně hezká", s úsměvem jsem mu to odkývla a řekla si, že Seo Ye-ji je sice kočka jako hrom, ale že můj hlavní zájem bude nejspíš jinde. Chyba, podceňovat sílu a ženské charisma a myslet si, že vůči němu budu imunní. Pro mě osobně se od teď stává Seo Ye-ji něco jako drogou. Kim Soo-hyeon byl skvělej a čím dál lepší, ale většinou neměl šanci ukrást si scénu pro sebe. (I když pak už to - když mu to scénář dovolil - taky dokázal.) Nejen, že vedle sebe měl tuhle nádhernou, charismatickou ženskou, z druhé strany vedle něho bodoval starší kolega Oh Jeong-se, který v roli jeho bratra hraje (podle mě) zatím svoji životní roli. Jeho autista byl dokonalý a já se prostě jenom klaním. Beze slov, zato až k zemi. I když jsem to měla původně v plánu, nevidím nakonec důvod v tom, abych se tu rozepisovala o svých obavách ohledně kvality a autenticity seriálu, které jsem si na základě ukázek a propagace seriálu utvořila. To byla zase hloupost. Každopádně, hemží se ve mně mraky pocitů a hlavu mám plnou myšlenek. Snažit se je nějak organizovat by teď bylo asi marný, takže to zakončím zatím (a třeba napořád) jenom tím, že jsem se přes pohádky dostala do hloubek, o kterých jsem ani nevěděla. Tohle je láska, 5* ()
Byla jsem velmi skeptická, ale nakonec se mi to líbilo. Stejně tak jako jiné korejské seriály, i tenhle měl jistá hluchá místa a ještě navíc strašně dlouhou stopáž jednoho dílu, ale neshledala jsem u něj nějaké jiné závažné „chyby“, které by bránily v pohodlném sledování. Jasně, není to tradiční romanťárna z Korey, ale asi díky tomu je ten seriál tak fajn. Ze začátku jsem si říkala kvůli výrazu hlavního ošetřovatelského hrdiny, že buď ten Kim Soo-hyeon během své hrací pauzy zapomněl, jak se má hrát, nebo prostě hraje svou postavu přesně, jak to má být; poměrně špatně čitelnou, s divný falešným výrazem. Dávám 4*, můžete si domyslet, jak to nakonec bylo. Vzhledem k jeho charakteru postavy, která měla být taková nemastná neslaná, nemohl pořádně zazářit; hlavně hrál obyčejného chlapa a takový na obrazovkách ani zářit nemohou. Místo něj se však blyštila hrdinka v podání Seo Ye-ji a sakra jí to šlo. Nemluvím jen o jejích extravagantních róbách, které jí náramně slušely, ale i o povaze hrdinky, kdy se za drsným dospělým skrývá rozmařilé dítě. A když už je řeč o dětech, mentálně postižený starší brácha v podání Oh Jeong-sea byl skvělý. Nešlo ani tak o způsob řeči, ale o všechna ta malá či větší gesta a pohyby, co dělal. Utírání nosu, zbytečné kroky navíc, tam a zase zpátky, pohyby rukou. Skvělé. Tihle tři byly stěžejními postavami, ale tenhle seriál jsem si zamilovala i díky postavám vedlejším, ať už se jednalo o ředitele ústavu, kamaráda, co vždy bratry sleduje, ať už se přestěhují, kam chtějí, paní domácí s její dcerou nebo spoluzakladatele knižního vydavatelství a jeho podřízenou, která si hraje na mladší. Všichni měli to své, drželi se toho, nevybočovali ze svých charakterů, které nebyly podány ploše. Všichni byli neobyčejně obyčejní a dohromady jim to strašně klapalo. Hodně drobných věcí se mi na seriálu líbilo, dokonce i to, že v podstatě vyvrcholení přišlo ve 14. díle a poslední dva díly jsme se tak nějak plácali. Ale jinak, než je zvykem v jiných seriálech, kdy se ještě narychlo vymyslí nějaký na hlavu postavený zvrat, protože tyhle dva díly měly smysl. Chápu ovšem, že to může někomu přijít zdlouhavé, nudné a s moc malým počtem úžasných rande, ale já jsem strašně ráda, že jsem vypadli se Soulu k moři, i když k psychicky narušeným. Asi se mi to líbilo hlavně proto, že i přesto všechno (premisu, hlavní hrdinku, vraždu matky) se to drží při zemi. Trochu slice of life. Silné 4*. ()
Zase budu vypadat jako škarohlíd, ale prostě musím být na seriály přísný, nejen proto, že archivovat nelze vše a člověk musí vybírat, ale taky proto, že ostatní by měli šetřit svůj čas a nervy. Námět seriálu je relativně neobvyklý, a celkem chvályhodný, protože psychické nemoci jsou v Asii mnohem větší tabu, než zde, takže myšlenka je pořádku, nebýt v pořádku (ale léčit se, nebo překonat své problémy) je rozhodně trefa do černého. Autora pohádkových knih Ko Moon-Yeong (Seo - Ye-ji) je roztomilý egomaniak, za cynismem se skrývá trauma minulosti. Zdravotní bratr Moon Gang-Tae (Kim Soo-hyeon) se musí starat celý život o autistického bratra a zdá se, že se svéráznou spisovatelkou nemůže mít nic společného, natož ve své situaci, ale oba mají společného, více, než by čekali, problémy minulosti, svůj strach... První díly jsou prostě pecka, nápadité, animované sekvence, silné dialogy, humor. Seo Ye-ji je napodzemsky krásná a charismatická, její herectví ční nad ostatními. Kim Soo-hyeon je ok, zvládl být zdatným parťákem, na to, že jeho postava nemá tolik příležitostí se projevit. Jenže po díle 11. začne být patrné něco, co člověk ignoroval, nebo nebylo zjevné. Nápady došly, tempo spadlo. Zápletku a vústění všichni tušíme, ale minutáž dílů nad 60 je fakt zbytečná a celé to vyústění šlo srazit z 5 dílů na 1-2, impakt by byl mnohem větší, prostě to jeden a volnoběh, vata všude. Vedlejší charaktery jsou slabé a zbytečné vůbec příběh neposouvají (míněn vydavatel, jeho asistentka, rivalka Ko Moon-yeon Juri mohla zůstat, ale po určitém čase ja také pouze do počtu). Takže ano seriál je nadprůměrný, má sakra dobré herce a nápady, ale také přepálenou minutáž a jisté vady na kráse, 3,5 hvězdy, trochu zařádit ve střižně a hýbe se to ne pomezí 4-5 hvězd, jak to postupovalo od začátku... ()
Napsal jsem samostatnou, nadšenou recenzi, takže už jen pár slov: Seriál, který určitě doporučuji. Ano, mohli bychom hovořit, zda se antisociální porucha osobnosti dá vyléčit bez léků, každý případ je však individuální. Antisociální porucha osobnosti, kterou má hlavní hrdinka, je navíc velmi vzácná. Jednak totuto poruchou trpí častěji muži, než ženy. Jednak se ženy, když už jí trpí, projevují promiskuitně, což hlavní hrdinka nedělá. A do třetice, ne každá žena, která jí trpí, bude bohatá a krásná. Takže konkrétní příklad hlavní hrdinky je velmi zřídkavý. Což si, myslím, bude uvědomovat většina mužů, kteří seriál sledují a nedá se předpokládat, že by ženy s antisociální poruchou osobnosti začali po vidění It's Okay to Not Be Okay vědomě vyhledávat. Video OST. ()
Tie vsuvky s rozprávkami a nejaké hlášky sa mi síce páčili, ale sú ako lovebombing - na prvý pohlaď to môže vyzerať dobre a človek z toho môže byť unesený ale je to pasca. Soundtrack sa mi nepáčil. Najzaujímavejšia postava bol autistický brat, a láska medzi dvoma pacientmi bola zaujímavejšia než hlavný pár a ostatné vzťahy. Škoda, že seriál nebol len o bratoch a/alebo len o pacientoch v psychiatrickej liečebni. Bez hlavnej ženskej postavy, ktorá má osobnostnú poruchu typu B, a ktorej dejová linka bola venovaná viac než 50% stopáže. Je v poriadku nebyť v poriadku, avšak nie je v poriadku ubližovať druhým, správať sa k nim ako k handre, zhodiť ich zo schodov, kradnúť im veci, potrebu ovládať ich, sexuálne ich obťažovať, prenasledovať ich, byť majetnícky. A nebola za to ani potrestaná, neniesla za to žiadne následky, namiesto toho s ňou súcitili a dostávala x-krát šanci (postavy ospravedlňovali jej činy buď tým, že je pekná alebo tým, že je osamelá) ale stále sa správala rovnako, na konci kus stlmila, ale bez profesionálnej terapie nikdy nebude vedieť zvládať príznaky. Neznesiem príbehy, kde postava s osobnostnou poruchou typu B je romanticky/kamarátsky spárovaná s osobou, ktorá takú poruchu nemá, tým viac keď je násilná, a keď je to propagované ako romantika a nie thriller (ako thriller - kde sa on od nej snaží utiecť a nakoniec ona zomrie pri nehode/niekto ju zabije - by táto k-drama bola fakt dobrá). Romantizovanie násilného správania a propagovanie toxických vzťahov s osobou s osobnostnou poruchou typu B nie je v poriadku (ako čítam, iným sa páči lebo je pekná a charizmatická - rovnaké poblúznenie ako pri Christian Grey vo 50 shades). Potrebujú terapiu, nie vampírovať na ľuďoch. Taktiež ma na nej iritovalo to, že sa potrebovala pýtať, či je pekná a potom bola nasratá, keď nedostala reakciu, ktorú chcela. Najproblematickejšia postava nechodí na profesionálnu terapiu napriek tomu, že seriál sa odohráva na psychiatrickej liečebni. Aký odkaz to vysiela? Že ak človek má osobnostnú poruchu, tak nech si nájde empatických, kodependentných ľudí, ktorí jeho správanie sú ochotní znášať namiesto toho, aby seriál vysielal odkaz, že nie je hanba vyhľadať profesionálnu pomoc. ()
Děj mě nebavil, nicméně kdykoliv byli na obrazovce Ye-ji Seo, Jeong-se Oh a Chang-wan Kim, tak to mělo tu pravou šťávu, které bych se klidně uchlastal. Za tyto charaktery a super pohádky tam ty 3* jsem ochotný dát. ()
V podstate sa mi to páčilo, téma neobvyklá, zaujímavá a zvláštne spracovaná. Každý diel niečím zaujme, prelínanie príbehu hlavných postáv s vedľajšími. Takmer v každom diele odznie nejaká rozprávka. Jediný háčik, teda pre mňa, je chémia medzi hlavnými hrdinami, snažili sa, snažili, ale proste to z nich nevyžarovalo a nebolo to tým, že obaja mali svojich kostlivcov v skrini a traumy s ktorými sa museli vysporiadať. Proste tam to iskrenie a chémia nebolo a to mi chýbalo :-( ()
Tohle je tak strašně upřímný a krásný miniseriál, že mám chuť si ho pustit znovu a znovu a znovu.... líbí se mi, že ty postavy jsou tak strašně hezky napsané, dobře vymyšlené, ještě líp zahrané a taky jak se vyvíjí. Dokoukala jsem včera a úplně netradičně vůbec nemám chuť si pouštět cokoliv jiného, protože vím, že mě to rozhodně nezahřeje na srdci tolik, jako tohle. Naprosto nádherná věc. ()
Na tenhle seriál jsem se hodně těšila už kvůli Soo-hyeon Kimovi, který byl o fous zastíněn kolegou Jeong-se Ohem, který podával teda neuvěřitelný výkon. Ona ani Ye-ji Seo se nenechala zahanbit. Na jejich herectví je opravdu radost pohledět. Na korejské poměry tento seriál vybočuje z řady a diváka naprosto uchvátí. Vlastně každá epizoda vás něčím dostane. Propojení s pohádkami bylo netradiční, ale byla to trefa do černého. Líbily se mi i samostatné příběhy jednotlivých pacientů. A i když vás některé scény rozeberou, zároveň seriál dokáže pohladit po duši nevídaným způsobem. ()
Tak si to shrneme... Ko Moon-Young je panovačná, egocentrická, prostořeká a nadržená stíhačka s modním stylem kombinující Jang Man-Wol ze seriálu Hotel del Luna a Mortici Addamsové ze slavné Addamsovi rodinky. A pak tu máme super-utrápeného a nudného Moon Kang-Taea na kterém je nejzajímavější jeho autistický bratr a všechny scény s ním. Poněkud nevyrovnaná dvojka, ale přiznejme si, že jsme viděli i horší. Už jen fakt, že upozaděný příběh dvou zamilovaných pacientů mi přišel poutavější než ten hlavní, kterému věnovaly dobrých 50% celé stopáže seriálu o něčem vypovídá. Na druhou stranu některé hlášky Ko Moon-Young byly vážné trefné a vtipné a to i ty na konci seriálu. Tak co vlastně nám seriál nabízí... Poetika kombinovaná s dávkou melancholie, divné komediálních vložky, srdcervoucí dramatické chvilky a neutuchající nadrženost hlavní hrdinky vytváří mix něčeho co snad ani při dobré vůli nemůže fungovat. Nevím jestli to tak nevidím jenom já, ale seriál mi přijde jako kombinace Hotelu Del Luna a Goblina, což jsou úplně náhodou a nečekaně dva obrovské hity televize TvN, která stojí i za tímto seriálem. A proč ne, přece prostě jen uděláme co předtím fungovalo... kombo tohohle a tamtoho, přidáme do kotlíku zápletku Addamsovi rodinky s jejích strašidelným barákem a Kim Soo-Hyuna, který na co šáhne promění v hit. Sakra vždyť tady použily i ten stejný tunel jako v Del Luně, to mají v Koreii jen jeden hrozivě vypadající tunel? Jo, asi Vám teď připadám jako hnidopich, ale to není všechno... co takhle staré dobré klasiky jako reklama na Subway bagety nebo na Volvo, ale to popravdě už v doramách téměř přestávám vnímat, tedy až na reklamou přesycený seriál The King: Eternal Monarch, kde to už bylo reklamami narvané. Seo Yea-Ji, Oh Jung-Se i Kim Soo-Hyun herecky obstáli i když měl právě Kim Soo-Hyun méně výraznou a hlavně nejvšednější postavu, tak to v lepší druhé půlce rozbalil a začal hrát první housle. I když to není vyložený propadák, tak si přesto myslím, že se Kim Soo-Hyun i přes veškerou vynaloženou snahu zařadil do skupinky populárních herců jako jsou Lee Seung Gi nebo Lee Min Ho, jejichž první projekt po povinné vojenské službě neuspěl. Od tohoto projektu tvůrci určitě čekaly víc. Za mě je seriál ještě OK, ale to je tak všechno. Tento seriál není zrovna můj šálek čaje a kdyby tu nehrál Kim Soo.Hyun, tak bych o tento seriál ani nezakopnul. ()
Pohádky tak trochu jinak :) ()
Nebudu psát, že to byl můj první korejský seriál, nebudu ani psát, že ačkoliv jsem ho hodnotil vysoko, docenil jsem ho až po dlouhé době a už vůbec nechci psát, že vlastně díky němu jsem pokračoval dál v cestě. OOH Prvních cca pět dílů je i dost dobrá filmařina, hezký nápady, netradiční přechody a jiné. Tohle se pak v podstatě vytratí, ale zase místo toho nastupuje odhalování zápletky, takže je vlastně pořád na co se dívat. Jakoby kdybych to přehnal, tak se tam vlastně celou dobu nic neděje, ale zároveň hrozně moc, možná v tom je to kouzlo. OOH Hlavní trojku snad nemá cenu komentovat, Seo Ye-ji je královna, nastartovala u mě to vnímání hraní obličejem, kterému herečky z Koreje prostě vévodí, nechápu čím to je. Našlo by se určitě tucty "západních" hereček co to dokážou, ale tam to nějak nevnímám asi. Kdežto tyhle holky umí vyjádřit emoci jenom nadzvednutím obočí nebo vykulením očí nebo zkrabatěním čela a já hned vím na čem jsem. Okouzlující. Kim Soo-hyeon je dobrý herec, moc dobrý, ale chtěl bych ho vidět se víc smát, protože ty záblesky tam jsou, že i tuhle polohu by zvládnul skvěle, ani v MzV se tolik nesměje. A o autistickém bratrovi bych mohl psát celý večer, ještě, že ho někdo doopravdy ocenil. Ale těmito třemi to nekončí, v podstatě všechny vedlejší postavy jsou top a i v tom je to kouzlo. OOH Jak jsem si k tomu hledal zpětně cestu, tak jsem to neviděl ještě tolikrát jako jiná díla, ale jedno je jasné, i přes hustou minutáž, jsem snad nepřetáčel, to se ani u těch dvou "oblíbenějších" co jsem viděl na začátku, nedá říct. Nechci to překombinovat tak radši přestanu psát, každopádně tohle dílo bude navždy ukázka toho, že když zboříte jednu zeď, může se za ní skrývat neuvěřitelný svět, který vás může ovlivňovat už napořád a já mu za to nikdy nepřestanu být vděčný !! ..006.. ()
Nádherné kostýmy, Jeong-se Oh a zaujímavý a atypický dej. ()
Mínusy: Zpočátku jsem se úplně ztrácel v žánrovém mišmaši. Zpomalené nebo úplně zmrazené záběry mě časem až otravovaly. Seriál mohl být kratší a odpustit si chtěně poeticko-mysteriózní atmosféru... Plusy: ...ale musím i uznat, že se tvůrcům povedlo skoro nenápadně přivést všechny postavy k civilní a pozitivní katarzi (i když to zároveň znamenalo, že Ko Mun skoro ztratila osvěžujícně brutální přímost a věcnost). Počítám tam i dvojí "odmilování", které nakonec nevyznělo jen tak, že dotyční předtím mířili mimo svou ligu a teď by se měli spokojit s "2. jakostí". Oslnivě krásný ústřední pár (ale bohužel mě rozčiloval Kimův chybějící ohryzek). Fenomenální Ohův výkon v roli bratra autisty. Hodnocení: 82%. ()
Hodně zajímavý seriál a to hned z několika pohledů. Ye-ji Seo a Jeong-se Oh si to trochu ukradli pro sebe, ale i většina vedlejších postav byla více než zajímavá. A přiznám se že i vrchní sestru jsem měl většinu seriálu rád. Velmi dobrý je i celkem zvláštní způsob vyprávění, který se občas vrací do přeskočených částí děje a prolíná se s jednotlivými animovanými příběhy. Docela mě překvapilo že mi ani na chvíli nevadil rychlý přechod od komedie k serióznímu dramatu a naopak. Osudy jednotlivých pacientů OK byly zpracované rovněž skvěle. 90% ()
Už mám nějaké korejské seriály za sebou, tak mě nemohlo překvapit to, co mě překvapovalo při sledování těch prvních. Tradičně to bylo dlouhé, resp. zbytečně natahované, bylo to uřvané a bylo to plné přehnaných emocí. Nicméně byla v tom nebesky krásná hlavní hrdinka v mnoha krásných, divných či nepopsatelných módních kreacích. Vždy, když byla Seo Ye-ji na scéně, celé si to ukradla sama pro sebe. Musím to říct znova, Seo Ye-ji je v seriálu ze neskutečnou superkost, která je naprosto k sežrání. Zároveň se ovšem ten seriál lišil od ostatních kdramat (teda těch, co jsem viděl, nejsem až takový znalec jak jiní). Možná proto, že byl pod Netflixem? Lišil se propracovanějším příběhem, absencí otravné opakující se hudby, snahou o ukázání skutečnosti, zejména duševních nemoci a také skvělým hercem ve „vedlejší“ roli, který ten autismus hrát dokonale. Nepřišlo vám, že vypadá tak trochu jako Jackie Chan? Co říct závěrem, snad poprvé u korejského seriálu moc nelituji času, který jsem mu věnoval. Navíc v něm bylo skutečné líbání a dokonce proběhl i sex!! ()
Tak tohle mě opravdu dostalo. Je to seriál, který mě uvnitř hodně chytnul za srdce a pohladil. Navíc to není jen o námětu, ale i scénář,prostupování představ realitou a způsob animovaných sekvencí, jsou prostě dokonalé. Nikdy jsem neviděl nic podobného jako je tento seriál. Kvalita od prvního do posledního dílu. A když koukám na počet hvězdiček v hodnoceních, tak to takhle podobně vidí drtivá většina. Předpokládám, že se najdou tací, kteří v tom najdou jen postupné zbližování hlavních hrdinů a jejich vzájemné "léčení" bolestí duše v neobvyklém prostředí. Pro ně to může být chvílemi nudné, ale je to jen jejich škoda. Tenhle seriál se vyznačuje hlavně těmi skrytými myšlenkami. Všechno má nějaký svůj důvod a původ. A často stačí i malý impuls, aby se větší věci a změny daly do pohybu. To že někdo působí jako pacient ještě neznamená, že nemá svoji hodnotu. A že všichni se potřebujeme svým způsobem z něčeho vyléčit, i když si to sami nepřiznáváme. Je tam toho fakt hodně k zamyšlení. A i když to tak někdy nepůsobí na první pohled, ve spoustě situací a zejména dialogů, je schováno množství chytrých myšlenek a úvah k zamyšlení, až opravdu přemýšlím nad autorem scénaře, protože něco podobného v takovém množství jen tak nepotkáte. Stačí si jen všímat. A ještě musím vyzdvihnout kameru, hudební doprovod a zejména perfektní "herectví" hlavních postav. Bylo tu potřeba abnormálně často zahrát emoce a povedlo se. Za mě určitě 95% plus. S odstupem času ( začal se rok 2022)...a po opakovaném shlédnutí musím říct, že kdyby bylo možno hodnotit více jak 5*, tak by jsem je bez rozmýšlení dal. A to zejména za scénář. I po třetím kompletním shlédnutí během 15 měsíců, tam objevuji i takové ty drobné nenápadné věty, které jsou chytré a v kontextu momentálního děje, doslova neskutečně chytré ( " Nevzhlížejte ke hvězdám. Podívejte se dolů, na své nohy v bahně. Když vám to dojde a přijmete realitu, všichni budou šťastní! "). Opravdu doporučuji, každému kdo má v hlavě víc, než " jen jak sehnat cihly na chalupu" , aby si tenhle seriál čas od času pustil a nebo i jen jediný díl...( zejména prvních 6-7) a snažil se nepřeskakovat dialogy , ale zaměřil se na ně. Nevyzdvihnul jsem v prvním dojmu výkon autistického bratra, ale po čase musím speciálně jemu a hlavní hrdince vyseknou poklonu jaká jen lze udělat. Měl jsem čas se zaměřit na to jak hrají a opravdu je to (a nejen v rámci korejské TV produkce) úžasný zážitek. O autistickém bratrovi už tu toho bylo napsáno dost pochvalného, ale Ye-ji Seo, tak ta byla pochválená spíše obecně. Měl jsem čas se zaměřit na její mimiku během textu, a, došlo mi, jak byla sice viditelná, díky seriálu jakožto celku, ale jak moc v komentářích byla nedoceněná konkrétněji tím jak hrála. Je škoda, že moc pochybuji, že ještě uvidím seriál, kde bude hrát a zapomenu na to, co předvedla zde. Ale koho jsem si oblíbil a to i zejména díky roli jako takové, byl ředitel léčebny. Těžce pozitivní figurka a dle mého dost nedoceněná. A v neposlední řadě musím vyzdvihnout originální průběh děje. Je to silně atypické ke korejské produkci. Žádný klasický rozchod z různých důvodů ve 14 a 15 dílu, aby nám bylo v posledním díle 4 minuty před koncem dopřáno šťastné shledání, zblížení či smíření s nějakým nefajnovým osudem. Dejte tomu šanci a pokud nemáte v hlavě jako top dílo Babovřesky, TV reality show a nebo nechcete jít s hodnocením s většinou už jen z principu a raději ze sebe uděláte obyčejného blbce jako ChArLeNe s 1 *, tak tomu dejte šanci. Když tomu dáte průměr, je to fér, máte na to právo, ale na 100% nemůžete tvrdit, že tohle dílko je nekvalitní. () (menej) (viac)
Výborně zpracovaná jihokorejská romantika. Body na víc si zaslouží za metaforické prolínání knižních příběhů do skutečnosti, neotřelé myšlenky i tipy na zvládání různých stresových situací. Plný počet nedám jen za nadměrnou ubrečenost několika postav. PS: za herecký výkon v roli bratra s vývojovou poruchou dostal herec po zásluze ocenění. ()
Jako první musím uvést, že herecké výkony jsou úžasné. Zajímavý příběh, když už (pozor malý spoiler) si člověk myslí, že už to bude ok, tak není. Velmi i napínavé a opět díl končí v nejzajímavějším. Jenom konec celého seriálu mohl být ještě kapínek lepší (v popisu je psáno romantický, ne?). ()
Reklama