Obsahy(1)
Desať slávnych operných árií v interpretácii desiatich filmových režisérov. Pocta trom storočiam dejín opery a nesmrteľným áriám veľkých hudobných skladateľov. Unikátny hudobno-filmový projekt Ária spojil desiatich renomovaných režisérov, ktorí sa podujali na filmovú interpretáciu slávnych operných árií. Derek Jarman, Robert Altman, Jean-Luc Godard, Nicolas Roeg, Julien Temple, Ken Russell a iní vytvorili desať nekonvenčných a vizuálne strhujúcich príbehov k operným melódiám Giacoma Pucciniho, Giuseppeho Verdiho, Jeana-Baptista Lullyho, Ericha Korngolda, Richarda Wagnera, Jeana-Philippa Rameau, Gustava Charpertiera a Ruggiera Leoncavalla. Vznikla tak pocta trom storočiam dejín opery a nesmrteľným áriám veľkých hudobných skladateľov. Spoločným menovateľom rôznorodých segementov sú láska, krása, vášeň i nostalgia, ktoré neodmysliteľne patria k svetu opernej hudby. (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (1)
Recenzie (14)
Příklad ryzí postmoderny. V tomto výjimečném případě však je pro mě postmoderna akceptovatelná, protože organicky vychází z celého projektu: 10 árií, 10 pojetí, 10 režisérů. V zásadě nešlo (na rozdíl od obdobného, avšak animovaného snímku L´Opéra imaginaire) o to, ilustrovat konkrétní árii, natož konkrétní operu. Ukázalo se však, že postmodernistická volnost (a svévolnost) vedla spíše do slepé uličky - jako v případě rádoby "komicky" ztvárněného Verdiho Rigoletta pod taktovkou Juliena Templa. Ani Ken Russel s nejslavnější (bohužel, už reklamně profláklou) árií Nessun dorma z Pucciniho Turandot se zrovna dle mého názoru nevytáhl a jeho prvoplánová, maringotkově nablýskaná verze mi skutečně hodně vadila. Ostatní bylo dobré, Therese Russell v uniformě albánského krále Zoga (opět čirá postmoderna) rozkošná. Za nejlepší pokládám Altmana a jeho sarkastické Les Boreades (Jean-Phillippe Rameau) - tentokrát nikoli coby postmoderna, nýbrž pronikavý symbolický výjev ze špinavého, prohnilého rokoka (důraz na genitálie a sekundární pohlavní znaky je v tomto případě navíc hrozivě aktuální - včetně dalších sociálních konsekvencí). A dojala mě Depuis Le Jour z opery Louise (G. Charpentier), jak ji minimálními prostředky vystřihl r. Derek Jarman - ano, sice na hraně sentimentality, avšak stylově čistě a se dvěma dokonale vybranými představitelkami - starou, leč zářící dámou Amy Johnson a mladičkou, samozřejmě zářicí Tildou Swinton. - Ke špičkové hudební stránce pochopitelně nelze mít jedinou výhradu. Navzdory podnětnému uměleckému zážitku však nedávám plný počet bodů, poněvadž ten si zaslouží už výše zmíněná L´Opéra imaginaire. ()
Un ballo in maschera (N. Roeg) * ; La Forza del Destino (Ch. Sturridge) *** ; Armide (J.-L. Godard) * ; Rigoletto (J. Temple) *** ; Die Tote Stadt (B. Beresford) *** ; Abaris ou les Boréades (R. Altman) *** ; Tristan und Isolde (F. Roddam) *** ; Turandot (K .Russell) **** ; Louise (D. Jarman) ** ; Pagliacci (B. Bryden) ** ()
ᴰⁱˢ ˢʰⁱᵗ ᵐᵉʲ ᵏᵒⁿᵗᵉʲⁿ ˢᵃᵐ ᵒᶠ ᵈⁱ ⁱⁿᶠᵒʳᵐᵃᵗⁱᵒⁿ ʲᵘ ʷᵒⁿ'ᵗ ᵗᵘ ⁿᵒᵘ ᴶᵘ ʰᵉᵛ ᵇⁱⁿ ʷᵒʳⁿᵈ Naháči? Nevím proč, ale ve většině se prostě lidi jen svlekaj.. Hele asi jsem nepochopil ani jedno z těch děl.. Ale aspoň si shrnem pár interestink, první začnem s nějakým carem, co je asi holka nebo já nevím, chtěj ho odkrahnout, ale on ona přežije, pak něco černobílýho, posilovna byla celkem okej, tu jsem možná i trochu pochopil, dvě slečny pucují všechno, ne jen cvičební pomůcky, nahé. Přeskočíme další hrstku divných a dostaneme se na klenot Ufo žena, je tam žena, pak ruka, nakonec nějakej černoch i když teď mě napadá, že jsem možná dvě domotal do sebe.. No černoch je ohaklej drahokamy, což jsou snad nakonec rány po nehodě, pak je tam pár, co projíždí město a nakonec jsou ve vaně s trochou krve, ještě nekončíme.. Na úplný konec je tam takovej týpek se zmrzlinou na hlavě, který tím pravděpodobně provází. :) ()
Těžko hodnotitelné - operní árie jsou něco tak neuchopitelného, že jejich působení na každého jedince je diametrálně odlišné. Další otázkou je, zda vůbec jde tuto hudbu zmuchlat, prohnat dráty a reprodukovat pomocí televize. Na druhou stranu kladně hodnotím odvahu režisérů typu Altmana či Godarda... a také telefonát Woodymu. :-) ()
Čekal jsem 10 uměleckých videoklipů, dostal jsem je. Jen mě trochu zaskočilo, že se jich většina soustředila vyloženě jen na atmosféru - na úkor příběhu. Což neříkám jako mínus, ale jen jako fakt. Jednoznačně nejlepší (*****) je podle mě Roddamův klip (7. v pořadí), ale dobré (****) jsou i klipy od Roega (1.) a Sturridge (2.). Zbytek hodnotím jako průměrné až podprůměrné věci (eventuálně jako nepochopitelné podivnosti - Godard (3.)). Každý klip je ale každopádně něčím zajímavý, zaslouží si pozornost. Snad jen kromě Altmana (6.). :) ()
Reklama