Réžia:
Zdeněk TroškaScenár:
Jana KnitlováKamera:
Josef HanušHudba:
Karel VágnerHrajú:
David Rauch, Tomáš Růžička, Martin Šotola, Magdalena Ledvinková, Michaela Krešlová, Regina Řandová, Eva Salzmannová, Milada Štýbrová, Jana Vaňková (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Prvního září začíná nejen školní rok, ale také mozaika více či méně úsměvných příhod, které prožívají žáci i učitelé jedné pražské školy. Ať už je malý prvňáček Honzík, který má plán, jak s pomocí pětek na vysvědčení propadnout zpět do školky, jeho starší sestra Jolanka, které se líbí vtipem sršící spolužák Radim a neúmyslně se stane podezřelou z krádeže luxusních bot nebo mladá učitelka Adamová, která není schopna přinutit školníka k odvozu nasbíraných kaštanů a smůla se jí nepřestává lepit na paty. Neustále jí totiž padají sešity, poláme nový botník, na který omylem sedne a neustále je kárána ředitelem za to, že při přecházení tříd z jedné budovy školy do druhé zapomíná zamykat dveře. Situace neprakticky řešeného školního areálu, nutící žáky i učitele několikrát denně přecházet z jedné budovy do druhé, se stane ještě vážnější v okamžiku, kdy se začnou ztrácet odložené bundy. Naštěstí je tu Honzík, který v areálu školy zahlédne neznámou paní. Když se mu nepodaří informovat Radima, pustí se do pronásledování sám. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (332)
Zatím nejspíš nejlepší česká komedie, která opravdu pobaví každého kdo zažil školu v 80. letech. Tehdejší oblečení stálo za to, jak vidím :)). Jinak zemědělské práce, sběr kaštanů a nošení přezůvek také stojí za usmání se. Každopádně již se nezmiňuju o krádežích v šatnách .. Vždy na tento film vzpomínám s úsměvem. ()
„Hofmanka, já padám!“ Rozhodně se neřadím do zástupu pseudointelektuálů, kteří vyráží do ulic s transparenty typu „už ani trošku Trošky“ nebo zděšeně vyhazují z okna televizní přijímače, když se TV Nova rozhodne podesáté v roce zopakovat sérii Slunce, seno a tak dále, ale ruku na srdce, nic lepšího než Botu jménem Melichar už Zdeněk Troška nezplodil a když si projedu jeho filmografii posledních deseti let, tak už asi ani nezplodí. Rodinná komedie, kterou můžete reprízovat v deset hodin dopoledne, kdy jsou před obrazovkou nastoupeni ti nejmenší, stejně tak jako v prime timu padesátiletému jeřábníkovy patří jistojistě do škatulky k filmům, jenž můžete vidět stokrát a vždycky vás popis Radima Dochleby, jak doma z pokoje do kuchyně chodí přes předsíň a ne přes náměstí, čímž si nenašlapou a neprší na ně, zaručeně shodí z gauče. Á propó, Radim Dochleba ztvárněný Davidem Rauchem (království a půl princezny tomu, kdo má prsty v jeho obsazení)……nevím, jestli mám litovat toho, že šlo o jeho osamocenou hereckou příležitost nebo si užívat jeho mladický koncert. A jim vyřčené hlášky a hlášky z úst jeho hereckých kolegů……ty dělají z „Boty“, co se týče této stránky, jeden z nejplodnějších tuzemských kousků, srovnatelný například se Sněženkami a machry. Pane Troško, princezny Janěnka a ze mlejna určitě patří k našim nekrásnějším pohádkám, bez vašich letních komedií si programový ředitelé už drahně let nedovedou představit své televize, ale Bota jménem Melichar byl vrchol a z vrcholu vede pouze jedna cesta………cesta dolů. ()
Troška se toho filmu ujmul, protože nikdo jinej ho točit nechtěl. Však ani nenapsal scénář a možná právě proto se jedná o snesitelnou záležitost, která ovšem člověku v hlavě moc dlouho nezůstane a i těch 71 minut se zdá být dlouhých. 80.letá se tady projevují tím nejhorším způsobem. Petra Kotvalda si připomeneme Holkami z naší školky a pak nějakým pro mě neznámým (a ještě horším songem.) Fuj! No buďme rádi, že se to obešlo bez Míši Davida. ()
// Jedinný Troškův film, který lze sledovat aníž bych přitom začal krvácet z očí případně si musel píchat silné halucinogenní látky, které by mi pomohly se přenést přes tu neskutečnou bolest, způsubenou sledováním nahých šedesátiletých bab, posloucháním sexuálně-infantilních rádobyvtipů a vnímáním nadšených reakcí z mého (mnou nikdy nepochopeného) okolí. Fuj, o čem jsem to předtím mluvil? ()
Přijde mi, že se obecně v těchto českých filmech z prostředí škol příliš tlačí na pilu. Nebo byly třídy opravdu plné uřvaných pitomců postrádajících respekt? Nemyslím si. O 15 let později tohle za mě nebylo ani zdaleka. Ale berme to jako fikci. Koukat se na to dalo, za nejlepší část považuju tu závěrečnou. 60% ()
Galéria (24)
Zaujímavosti (15)
- Architekt školu navrhl školu jako několik pavilonů spojených velkou chodbou. Při stavbě však došly peníze a chodba se nikdy nedostavěla. Problémy s přezouváním, které jsou ve filmu, tak na této škole byly i ve skutečnosti. (Rattus Rattus)
- Pôvodný scenár sa javil príliš kritický, tak režisér dostal príkazom natočiť veselú bezproblémovú komédiu. (Raccoon.city)
- Ve filmu má jeden ze spolužáků Radima (sedí spolu v lavici a jezdí na babetě) stejný svetr, jaký na sobě měla ve filmu Jak básníci přicházejí o iluze (1984) Vendulka Utěšitelka (Eva Jeníčková), konkrétně ve scéně, kdy se potká na schodech se Štěpánem Šafránkem (Pavel Kříž). (Karkulka)
Reklama