Réžia:
Zdeněk TroškaScenár:
Jana KnitlováKamera:
Josef HanušHudba:
Karel VágnerHrajú:
David Rauch, Tomáš Růžička, Martin Šotola, Magdalena Ledvinková, Michaela Krešlová, Regina Řandová, Eva Salzmannová, Milada Štýbrová, Jana Vaňková (viac)VOD (2)
Obsahy(1)
Prvního září začíná nejen školní rok, ale také mozaika více či méně úsměvných příhod, které prožívají žáci i učitelé jedné pražské školy. Ať už je malý prvňáček Honzík, který má plán, jak s pomocí pětek na vysvědčení propadnout zpět do školky, jeho starší sestra Jolanka, které se líbí vtipem sršící spolužák Radim a neúmyslně se stane podezřelou z krádeže luxusních bot nebo mladá učitelka Adamová, která není schopna přinutit školníka k odvozu nasbíraných kaštanů a smůla se jí nepřestává lepit na paty. Neustále jí totiž padají sešity, poláme nový botník, na který omylem sedne a neustále je kárána ředitelem za to, že při přecházení tříd z jedné budovy školy do druhé zapomíná zamykat dveře. Situace neprakticky řešeného školního areálu, nutící žáky i učitele několikrát denně přecházet z jedné budovy do druhé, se stane ještě vážnější v okamžiku, kdy se začnou ztrácet odložené bundy. Naštěstí je tu Honzík, který v areálu školy zahlédne neznámou paní. Když se mu nepodaří informovat Radima, pustí se do pronásledování sám. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (332)
Příjemný rodinný film, vrchol Troškovy tvorby. ()
Pohodárna, tak lze jedním slovem charakterizovat tenhle film (tedy, až na tu píseň při závěrečných titulcích, hm, hm.) Můj dojem je, že Zdeněk Troška dokáže natočit dobrý film, jen když se mu to přikáže... ()
Před nějakými 15 lety to byl jeden z nejoblíbenějších dětských filmů. Koneckonců v něm bylo jasně ukázáno, že za všemi lumpárnami ve škole nestojí vždy jen děti, což pro nás tehdy bylo takové morální zadostiučinění. Dnes už je to jen úsměvná podívaná. ()
Nebudu se bránit dojmu, že nechápu, proč zrovna tenhle film Troškovi kritici dokážou snýst. Mně přijde pro Trošku naprosto klasickej a i proto právě tak hodnotím, protože jsem se příjemně bavil. ()
Výborná česká komedie z prostředí školy, kde se žáci zamilovávají, závidí, ale hlavně baví a jejich život na základní škole vypadá tak dokonale ideálně plný pouze humoru a spolužáků. Zápletka je naprosto jednoduchá a jde pouze o příjemnost celého snímku, hlavně postav. Učitelky a žáci působí velmi příjemně a skutečně až na malého hošíka, který je na svůj věk nějak moc chytrý. ()
Podle me to nejlepsi od Trosky co se mu zatim podarilo natocit - vtipna komedie pro mladez jakych by melo byt vice. ()
Z dnešního pohledu se to zdá až neuvěřitelné, že takhle vyzrálý a sofistikovaný film natočil právě Zdeněk Troška. Srovnejmež jeho tehdejší a dnešní pojetí humoru, psychologický rozměr filmového díla, zaujetí, ponor, hloubku... Škoda, že dnešní jeho tvorba je tak zoufale...konzistentní... ()
Bývaly doby, kdy i režisér Troška tvořil přijatelné, byť ne právě nápadité filmy. Kdy dokázal pobavit vcelku přirozeným vtipem a předvést jakž takž pravdivý obraz jedné české školy. Škoda, že už tehdy nedokázal do filmu dát víc. Slabé ***. ()
Na bitku s babkou sa len tak nezabúda. Podarená rodinná záležitosť na sobotu ráno. A k tomu kdepak ty holky jsou. ()
// Jedinný Troškův film, který lze sledovat aníž bych přitom začal krvácet z očí případně si musel píchat silné halucinogenní látky, které by mi pomohly se přenést přes tu neskutečnou bolest, způsubenou sledováním nahých šedesátiletých bab, posloucháním sexuálně-infantilních rádobyvtipů a vnímáním nadšených reakcí z mého (mnou nikdy nepochopeného) okolí. Fuj, o čem jsem to předtím mluvil? ()
Mé krásné mládí. Aneb mé příjemné vzpomínky na má krásná socialistická školní léta bez starostí ! Soudružko učitelko jak krásné že ?! Ještě asi v roce 90/91 jsem řekl jedné paní učitelce u nás v Praze soudružko. Ha, a to byl malér! Asi jsem se jen špatně přizpůsoboval, no což byl jsem malý a tolik jsem nějaké změny až zas tolik nepozoroval a nepociťoval. Vzápětí se na mě ale svým nevraživým pohledem podívala, a jen tak tak že jsem od ni neschytal facku ! A poté prohlásila? Musile? Paní učitelko už prosím ano.. Doba se změnila ! A já si stejně myslel v duchu své, ale nesměl jsem to bohužel říct nahlas, a to mi prosím bylo asi deset let.. Mladí se tou dobou uměli také dobře bavit, aniž by k tomu potřebovali nějaké výraznější finanční prostředky..Všemi obdivované drahé stříbrné kozačky Lamkové, vzbuzovali sice všeobecnou závist, ale to byl jedinec takže to až tak zas nevadilo. Milan Šotola (Honzík), jako malý pohodový kluk, kterého později známe třeba z jiného Troškova filmu a to ze Slunce seno jahody a jeho dalších dvou pokračování. Byl važně velice roztomilý a navíc v sobě projevil i ducha takového malého školního vyšetřovatele, v pozdější krádeži svršků a bot. Dále zde zazářili Radim Dochleba a jeho spolužák Bakula jako takový vůdčí typy a skvělý baviči, a mladé holky jako vyspělá a namyšlená Lamková a krásná bloncka Jolanka byli taktéž k nakousnutí. A ta obrýlená fyzikářka na začátku co to žrala, byla doopravdy velmi odpudivá.. Troška tou dobou holt ještě uměl..Milý, vkusný a zábavný film o školní mládeži. Rozhodně ne ale kultovní ve svém žánru.. Dnes je tento druh filmů, filmaři téměř nevyhledávaný a takříkajíc na ústupu .. ()
Celovečerní debut Zdeňka Trošky nedopadl nejhůře. Můj osobní problém je v tom, že když jsem byl malý, tak jsem film hltal a moc se mi líbil, ale s přibývajícími lety už to dětské kouzlo nějak pominulo. Každopádně dětští herci jsou obsazeni parádně. Jeden z těch lepších Troškových filmů....... ()
"Nakoupit, do čistírny a na hřbitov. Babička má dneska narozeniny." Tak i nějaký ten problém dospělých se tady řeší, ale hlavní je škola. A tady přichází na řadu povzdech: Že já se hůř neučil. Jenže mě to nenapadlo, že by se dalo propadnout z kreslení ze školy do školky. Ale pozdě bycha honit, takže tohle je ta správná vzpomínka na soušky učitelky, přezůvky, pubertu či socialistickou diskotéku v tělocvičně. A samozřejmě na Standu s Péťou, protože na ty jejich odrhovačky nelze zapomenout. ()
Nejlepší Troškův film. Příjemná pohádka. Je to roztomilé a Troška dokonale využívá svého "umu" točit superdětinské pitvořivé slátaninky. U filmu pro děti je to trefa, u ničeho jiného to nefunguje. ()
Uječený fakani ve filmu, kterej natočil Zdeněk Troška a naprosto ultimátní soundtrack k němu dodalo nechvalně známý duo Pochvald feat. Vložek. Má vůbec smysl se na tohle dílo podívat? No překvapivě to nebyla zase až taková sračka, jakou jsem očekával. Já jsem sice do školy chodil přecejenom o pár let později, ale některý ty věci jsem zažíval taky - buzerace s přezouvánim, neustálý naprosto nepochopitelný přesuny z jednoho konce areálu školy na druhej a učitelka fyziky ta snad byla naklonovaná, protože naprosto stejnou učitelku včetně těch hlášek (Já mám času dost...) jsem na ZŠ taky zažil. Film je sice dost o hovně, ale nějaký ty nostalgický vzpomínky to ve mně vyvolalo a vzhledem k tomu, že bez titulků to trvá cca 1 hodinu, tak se to dá přežít. Pokud by se z filmu vyházeli ty protivný prvňáci "Já to na tebeeee žeknu soušce učitelcééééé, bééééééé." a každý 3 minuty by tam nehrála písnička Holky z naší školky, bylo by to ještě o něco lepší. Ale i tak je to zřejmě nejlepší (nebo spíš nejmíň hroznej) film, kterej Troška natočil. ()
Srdeční záležitost z dětství, na kterou nedám nikdy dopustit. Když se u filmu bavíte od první do poslední minuty a ani chvilka vám nepříjde zbytečná, tak je nejvyšší hodnocení na místě. Pocity, které mám při sledovaní filmu, se slovy nedají vyjádřit. ()
Film pro děti na úrovni, která byla v té době zcela obvyklá. Dneska bychom za takový kvalitní dětský film pomalu stavěli pomníky. ()
Kde jsou ty problémy s prvními láskami a přezouváním na základce... Výrazně civilnější zábavný předskokan patetického My všichni školou povinní (1984), který taky monitoruje první a osmou třídu, ukuchtěný s bandou dětských naturščiků v rytmu Hložka a Kotvalda začínajícím Troškou ve stejném roce jako Slunce, seno, jahody. ()
To ještě Troška uměl... ()
Československý film ze školního prostředí Bota jménem Melichar byl natočen v roce 1983 a poprvé jsem jej viděl pár měsíců po jeho premiéře a okamžitě se mi zalíbil. Sám jsem byl v té době školák a tak mi byla atmosféra socialistické ZDŠ v Praze velice blízká, i když jsem dětskýma očima vnímal spíše dějovou linii jinak než o několik let později, když jsem botu viděl podruhé. A když jsem si film koupil na DVD někdy okolo roku 2008, opět jsem měl na děj jiný pohled. Od té doby uplynulo v řece Moravě mnoho vody a tak abych napsal zasvěcený komentář a správně Botu jménem Melichar ohodnotil, podíval jsem se na tento snímek natočený Zdeňkem Troškou počtvrté. A opět jsem se velice dobře bavil, až mi bylo líto, že pouze 71 minut a pak se objevily závěrečné titulky. Děj začal celkem logicky prvního září v jedné základní škole v Praze, kde tradičně nastupovali žáci do prvních tříd. Jedním z nich byl Honzík Ludvík (Martin Šotola), jehož vedla do školy maminka (Dana Syslová) a který se těšil do školy protože chtěl sedět v jedné lavici se svým kamarádem z mateřské školky Davidem (Patrik Kunst). Jenže ten měl od rodičů odklad a tak šel zase do školky a tak se Honzík rozhodl na něj počkat a díky schválně získaným špatným známkám se za ním propadnout. A docela se mu to dařilo, navíc měl problémy s Janičkou (Magdaléna Ledvinková), která s ním sdílela jednu lavici, a neměl ji kvůli neustálému žalování učitelce Štěbetovské (Jana Vaňková) rád a dal jí přezdívku Nosál. Další důležitou postavou filmu byla Honzíkova sestra Jolana (Regina Řandová), žákyně osmé třídy, která byla tou nejdůležitější ze všech na škole. Jolana a její nejlepší kamarádka Radka (Michaela Krešlová) se zamilovali do deváťáka Radima Dochleby (David Rauch), kterému se líbila Jolana a tak Radka musela vzít za vděk jeho kamarádem a spolužákem Bakulou (Tomáš Růžička). Tato dvojice obstarávala ve filmu nejvíce humoru, vtipem sršel zejména Dochleba, čímž dokázal leckdy rozesmát i mladou třídní učitelku Dagmar Adamovou (Eva Salzmannová). Ta kupodivu zvládala své žáky, ale kvůli neustálému přezouvání a zamykání vchodových dveří měla problémy s ředitelem školy (Václav Mareš) a také školníkem Topinkou (Zdeněk Hurník). Neustále jí totiž padaly sešity, polámala nový botník, na který si omylem sedla a neustále byla kárána ředitelem za to, že při přecházení tříd z jedné budovy školy do druhé zapomínala zamykat dveře. Pobavila mne také její kolegyně fyzikářka Andulka (Alena Karešová) se svou větou - Já si počkám, já mám času dost !, kterou kárala neposlušné žáky. Z dalších kolegyní bych ještě jmenoval tělocvikářku Moutelíkovou (Jiřina Jirásková), učitelku pozemků a vaření Květovou (Jiřina Jelenská) či tělocvikářku Zanáškovou (Růžena Rudnická). Všechny tyto učitelky záviděli spolužačce Radima, kterou byla deváťáčka Michaela Lamková (Milada Štýbrová), když do školy přišla v drahých stříbrných kozačkách zvaných Hromnice za 1200 kč (to bylo tenkrát hodně peněz). Tyto boty si chtěla vyzkoušet i Jolana a tak si jej jednoho dne obula a nestihla je vrátit, tak je schovala do kýblu na WC. K její smůle se ve škole díky nezamčeným vchodovým dveřím začaly ztrácet bundy a boty a tak všichni považovali i hromnice za ukradené. S pomocí Radima se nakonec Jolaně podařilo boty vrátit a za asistence malého Honzíka byla dopadena i zlodějka (Jaroslava Tichá). Vše tedy dobře dopadlo, Honzík se nepropadl, Hromnice se vrátily Michaele Lamkové se specifickým smíchem a film skončil. Měl jsem z toho školního mumraje opravdu dobrý pocit a několikrát jsem se zasmál, i když jsem film viděl už tolikrát ! Suma sumárum, Bota jménem Melichar ode mne získala čtyři Melicharovy hvězdy ****. () (menej) (viac)