Réžia:
Zdeněk TroškaScenár:
Jana KnitlováKamera:
Josef HanušHudba:
Karel VágnerHrajú:
David Rauch, Tomáš Růžička, Martin Šotola, Magdalena Ledvinková, Michaela Krešlová, Regina Řandová, Eva Salzmannová, Milada Štýbrová, Jana Vaňková (viac)VOD (2)
Obsahy(1)
Prvního září začíná nejen školní rok, ale také mozaika více či méně úsměvných příhod, které prožívají žáci i učitelé jedné pražské školy. Ať už je malý prvňáček Honzík, který má plán, jak s pomocí pětek na vysvědčení propadnout zpět do školky, jeho starší sestra Jolanka, které se líbí vtipem sršící spolužák Radim a neúmyslně se stane podezřelou z krádeže luxusních bot nebo mladá učitelka Adamová, která není schopna přinutit školníka k odvozu nasbíraných kaštanů a smůla se jí nepřestává lepit na paty. Neustále jí totiž padají sešity, poláme nový botník, na který omylem sedne a neustále je kárána ředitelem za to, že při přecházení tříd z jedné budovy školy do druhé zapomíná zamykat dveře. Situace neprakticky řešeného školního areálu, nutící žáky i učitele několikrát denně přecházet z jedné budovy do druhé, se stane ještě vážnější v okamžiku, kdy se začnou ztrácet odložené bundy. Naštěstí je tu Honzík, který v areálu školy zahlédne neznámou paní. Když se mu nepodaří informovat Radima, pustí se do pronásledování sám. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (332)
Musím říct, že je to zaručeně nejlepší Troškův film. Vtipná a pohodová komedie se spoustou výborných hlášek. ()
Dnes by se to jmenovalo teenagerská komedie o problémech a slastech dospívání :-) Na to že to dělal největší prznitel českého filmu to není špatné a každý asi na chvilku vzpomene na svá studentská léta ()
Před Rauchem alias Dochlebou se všichni ti Dymkové, Čadové, Bubníkové, Reifový či Kornový můžou jít klouzat. V podobě profesní tragédie nám tak jen zůstává otázka, kdy a jak vlastně Zdeněk Troška pozbyl ten kdysi výjimečný talent učinit před kamerou plně uvěřitelnými herce i neherce všech věkových kategorií. Scénář, který odmítlo pět režisérů, navíc na filmové plátno převedl slovo od slova, a především s nadhledem, jež se v rámci žánru a nejenom své doby, stal takřka nedostižnou metou. Jen s tou hudbou si měl nechat poradit od někoho, kdo neposlouchá, tak jako on, jen klasiku... ()
Asi nejlepší z Troškových filmů. Celé dvě hvězdy. Ale už zde jsem si povšiml, že v jeho filmech se moc nemluví, nýbrž většinou křičí. Prostě hluk. A to je asi tak všechno. ()
Jeden z nejklasičtějších školních dětských filmů z dob vlády komančů a z doby kdy to ještě Troškovi jakž takž šlo. ()
Československý film ze školního prostředí Bota jménem Melichar byl natočen v roce 1983 a poprvé jsem jej viděl pár měsíců po jeho premiéře a okamžitě se mi zalíbil. Sám jsem byl v té době školák a tak mi byla atmosféra socialistické ZDŠ v Praze velice blízká, i když jsem dětskýma očima vnímal spíše dějovou linii jinak než o několik let později, když jsem botu viděl podruhé. A když jsem si film koupil na DVD někdy okolo roku 2008, opět jsem měl na děj jiný pohled. Od té doby uplynulo v řece Moravě mnoho vody a tak abych napsal zasvěcený komentář a správně Botu jménem Melichar ohodnotil, podíval jsem se na tento snímek natočený Zdeňkem Troškou počtvrté. A opět jsem se velice dobře bavil, až mi bylo líto, že pouze 71 minut a pak se objevily závěrečné titulky. Děj začal celkem logicky prvního září v jedné základní škole v Praze, kde tradičně nastupovali žáci do prvních tříd. Jedním z nich byl Honzík Ludvík (Martin Šotola), jehož vedla do školy maminka (Dana Syslová) a který se těšil do školy protože chtěl sedět v jedné lavici se svým kamarádem z mateřské školky Davidem (Patrik Kunst). Jenže ten měl od rodičů odklad a tak šel zase do školky a tak se Honzík rozhodl na něj počkat a díky schválně získaným špatným známkám se za ním propadnout. A docela se mu to dařilo, navíc měl problémy s Janičkou (Magdaléna Ledvinková), která s ním sdílela jednu lavici, a neměl ji kvůli neustálému žalování učitelce Štěbetovské (Jana Vaňková) rád a dal jí přezdívku Nosál. Další důležitou postavou filmu byla Honzíkova sestra Jolana (Regina Řandová), žákyně osmé třídy, která byla tou nejdůležitější ze všech na škole. Jolana a její nejlepší kamarádka Radka (Michaela Krešlová) se zamilovali do deváťáka Radima Dochleby (David Rauch), kterému se líbila Jolana a tak Radka musela vzít za vděk jeho kamarádem a spolužákem Bakulou (Tomáš Růžička). Tato dvojice obstarávala ve filmu nejvíce humoru, vtipem sršel zejména Dochleba, čímž dokázal leckdy rozesmát i mladou třídní učitelku Dagmar Adamovou (Eva Salzmannová). Ta kupodivu zvládala své žáky, ale kvůli neustálému přezouvání a zamykání vchodových dveří měla problémy s ředitelem školy (Václav Mareš) a také školníkem Topinkou (Zdeněk Hurník). Neustále jí totiž padaly sešity, polámala nový botník, na který si omylem sedla a neustále byla kárána ředitelem za to, že při přecházení tříd z jedné budovy školy do druhé zapomínala zamykat dveře. Pobavila mne také její kolegyně fyzikářka Andulka (Alena Karešová) se svou větou - Já si počkám, já mám času dost !, kterou kárala neposlušné žáky. Z dalších kolegyní bych ještě jmenoval tělocvikářku Moutelíkovou (Jiřina Jirásková), učitelku pozemků a vaření Květovou (Jiřina Jelenská) či tělocvikářku Zanáškovou (Růžena Rudnická). Všechny tyto učitelky záviděli spolužačce Radima, kterou byla deváťáčka Michaela Lamková (Milada Štýbrová), když do školy přišla v drahých stříbrných kozačkách zvaných Hromnice za 1200 kč (to bylo tenkrát hodně peněz). Tyto boty si chtěla vyzkoušet i Jolana a tak si jej jednoho dne obula a nestihla je vrátit, tak je schovala do kýblu na WC. K její smůle se ve škole díky nezamčeným vchodovým dveřím začaly ztrácet bundy a boty a tak všichni považovali i hromnice za ukradené. S pomocí Radima se nakonec Jolaně podařilo boty vrátit a za asistence malého Honzíka byla dopadena i zlodějka (Jaroslava Tichá). Vše tedy dobře dopadlo, Honzík se nepropadl, Hromnice se vrátily Michaele Lamkové se specifickým smíchem a film skončil. Měl jsem z toho školního mumraje opravdu dobrý pocit a několikrát jsem se zasmál, i když jsem film viděl už tolikrát ! Suma sumárum, Bota jménem Melichar ode mne získala čtyři Melicharovy hvězdy ****. () (menej) (viac)
[2020-09-03] * ()
Dosť veľká škola na to, aby mali šatne. A vôbec, celé to bolo hrozne afektované. Pointa? Žiadna. ()
Samozřejmě se přiznám, že pět hvězd má v prvé řadě za nostalgii. Na velmi podobnou základku jsem chodil, ty lumpárny se tam opravdu děly, hodiny pozemků naprosto autentické, detektivní zápletka by se taky u nás našla a první lásky jak by smet. Každopádně jsem byl v šoku, když jsem po létech zjistil, že to natočil Troška, jehož filmy ani pohádky nemusím. Takže tohle je výjimka, která potvrzuje pravidlo. Skvělá a milá komedie z komunistické základky se vším všudy a plná nesmrtelných hlášek. Vždycky se na ni rád podívám a spolu s filmem Páni kluci bych ji doporučil dnešním dětem třeba místo nudných hodin dějepisu. ()
V roce 83 jsem byl na prvním stupni základky. Takže asi tak! ()
Stěžejní roli v hudební složce filmu hrají variace na Holky z naší školky. ()
Ať je pan Vágner jaký je, mám ráda jeho hudbu. Depešáci to sice nejsou, ale na české luhy a háje, je jeho hudba dost dobrá. A Standa a Petr (+ dalších pár interpretů) jsou moje dětství 💕 Co se týče filmu, je to taková nenáročná odpočinkovka a ještě se mi nestihl zprotivit častými reprízami jako jiné Troškovy filmy. ()
Reklama