Réžia:
František VláčilKamera:
František UldrichHudba:
Zdeněk LiškaHrajú:
Petr Čepek, Emma Černá, Jan Vostrčil, Jana Krupičková, Pavel Landovský, Lubomír Tlalka, Miloš Willig, Karel Hábl, Zdeněk Mátl, Alžběta Frejková, Josef Němeček (viac)Obsahy(1)
Pátý celovečerní film režiséra Františka Vláčila - počítáme-li rozlehlou vančurovskou poému MARKETA LAZAROVÁ "jen za jeden" - je jeho čtvrtou výpravou do historie. Na rozdíl od předchozích tří, ĎÁBLOVY PASTI, MARKETY a ÚDOLÍ VČEL, jde tentokrát o historii nedávnou, jejíž pamětníci budou tvořit většinu publika. ADELHEID se odehrává po konci druhé světové války v pohraničí, na severní Moravě. V čase oné neklidné hranice, kdy tu ještě žije neodsunuté německé obyvatelstvo, kdy mezi ním vedle zdeptaných a usmýkaných válkou a porážkou jsou i nepoučitelní, snažící se mstít a zabíjet. A kdy sem z vnitrozemí začínají proudit ti, kdo odsud museli kdysi utéci, a s nimi i nový osadníci, kdy s poctivými sem táhne i dav rabovatelů. Tuhle spletitou, dramatickou podobu místa a času navozuje Körnerův a Vláčilův film v dynamické vstupní scéně příjezdu bývalého důstojníka západní armády Viktora Chotovického, který má převzít správu majetku největšího nácka v kraji Heidemanna. A tento začátek je také až do samotného závěru jediným místem filmu, kde se šířeji rozevře kulisa doby. Neznamená to, že by však ve filmu chyběla. Podmiňju totiž celý příběh Viktora a Heidemannovy dcery Adelheid, sloužící mu na zámečku, jenž za války patřil jejímu otci. Vstupuje sem nejen jako minulost, kterou je každý člověk svázán, ale i jako přítomnost - v návštěvách strážmistra a jeho pomocníčka na zámečku, který je trvalým místem děje, a v závěrečném vystoupení bratra Adelheid, údajně padlého na východní frontě. Vstupuje sem, do místa jakoby odloušeného od okolního světa, navzdory iluzi, kterou si Viktor snaží vytvořit. Je to zvláštní hrdina: nevedla ho sem ani vášeň mstitele, ani touha po zbohatnutí, ani budovatelský elán. Přichází unaven válkou, nemocný osamělý. Člověk, který toužil po domově, nenašel ho a teď hledá aspoň klid a zdání domova. Upne se k Adelheid, upne se k ní tím více, čím víc poznává její lidskou tragédii. Nevidí v ní "Němku", ale člověka, a i když mezi ní a jím stojí přehrada řeči, hledá u ní porozumění, cit, věří v to, že může překonat minulost, hledá lidský kontakt. Složitý vývoj vztahu těchto dvou, plný napětí, chvilek porozumění, i nového odcizování, je jádrem filmu, vylíčeným s jemným citem pro všechno "nedefinovatelné", co v takové situaci mezi lidmi existuje a vzniká. Každý z nich vlkádá do tohoto vztahu své zázemí, a právě o něj se nakones Viktorova iluze konečně nalezeného domova a citového pouta rozbíjí. Není to hra, ale opravdový zápas těchto dvou se vším, co je v nich a kolem nich. Není to romantický příběh "velké lásky", spíš smutná a z hlediska z hrdiny nakonec i trochu trapná historie, protože se pokoušel vytvořit cosi, čím se chtěl vzepřít času a včerejšku, najít novou jistotu tam, kde byla už předtím zviklána a odsouzena ke zmaru.
Vláčil s velkým citem pro vnitřní atmosféru příběhu rozehrává vztah obou hlavních hrdinů, odhaluje jejich tajemství, vrší postupně všechno to, co nakonec vytvoří vnitřní svět jeho filmu. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (248)
Nádhera. Jedním slovem - "nádhera" - krásný mladý Petr Čepek byl v tom filmu doslova archetypem muže (tričko s nápisem LT. Chotovický, řetízek, krásný člověk, muž...a Adelheid, dcera SSáka, který "čeká v Olmütz na provaz" Nádherné prostředí vily Heidemannových, pak hodně hustý závěr..a to všechno k tomu......výběr herců úžasný, Adelheid jsem věřila každý nenávistný pohled...já si myslím, že ho celou dobu tak strašně nenáviděla, že jí byl ukradený. Šla za svým cílem, když to nevyšlo s "padlým" bratrem, už to dál nešlo a chtěla Viktora zabít. Snad, možná, ho někdy, jednou, pár hodin, vteřin, milovala....jinak to byla poslušná německá dcera. Krásný a mistrovský film. Nádhera. ()
Kus vynikající filmové práce. Vláčil, Petr Čepek... Škoda, že před tolika lety... Lze něco tak dokonalého natočit dnes, aby film přežil v záplavách prostoduché komerce, kterou si většina národa tak oblíbila? A především. To tak stále aktuální TÉMA: snad tehdy logická odplata (za válečné excesy), ústící do vyhnání našich spoluobčanů, bez ohledu na jejich konkrétní, jednotlivou vinu/nevinu, se stejně obrátila proti nám. V ekonomické zaostalosti a hlavně rozkladu hodnot, malosti, zamindrákovanosti - zkrátka v mizerném mentálním stavu velké části české společnosti. ()
Obsadenie bezchybné, po pozretí som si prečítala aj knihu, nakoľko som sa snažila presnejšie pochopiť zmýšľanie postáv, čo prostredníctvom filmu nie je úplne možné a v závere je zle rozumieť ten preklad. Nedalo by sa hovoriť o láske, skôr o bolesti, osamelosti a hre osudu. Pred-záver je urobený vo filme dokonca zaujímavejšie, ale inak mu trocha škodí, že sa drží knižky aj v takých tých nudných, zdĺhavejších detailoch typu "kráčala po schodoch, svetlo dopadalo tak a tak" a veľmi sa to tiahlo, takže som sa občas pomerne dosť vrtela na stoličke. Neviem či to dokážem pozerať viac krát, z takýchto filmov zostáva ťažko na duši. Inak nezabudnuteľné, ale aj tak akosi neviem dať viac ako priemer. ()
vlaciluv prvni barevny film / smutny snimek o lasce / prvnich petadvacet minut jsem uplne presne nepochopil se priznam / co muzu rict hned od zacatku je ze vlacil a liska nikdy nezklamou / jen mi prijde ze se pro tentokrat rezie a celkovy vzhled filmu moc orientuje na to ze je toceny barevne / nesnazi se o tak krasne detailne vypracovane kompozice jako tomu bylo predtim u cernobilych filmu vlacila / jinak jsem si to dost uzil az teda na ten zmineni zacatek / konec ale stal za to 4* ()
Tak smutná i tak krásná... ()
Vzhledem k tomu, že je film natočen podle stejnojmenné novely, čekala jsem další poválečnou variaci na téma zakázané lásky. Zde se podle mě spíš jednalo o koexistování obyčejných lidí a zoufalou snahu nebýt sám. Bohužel na můj vkus se děj až moc vlekl a postrádal dynamiku. Nejsem fanouškem pomalých filmů. Také bych ocenila titulky u německých pasáží, protože jsem nebyla vždy schopna rozklíčovat, co se děje. Byla jsem vlastně nedobrovolně vtažena do jejich reality dorozumívání, v tomto případě spíš nerozumění. Musím ale uznat, že strohost a komornost scén a dialogů dodaly autentickou mrazivou náladu situace. Za to samozřejmě vděčíme i dechberoucí práci protagonistů hlavních postav s mimikou a schopností vynést emoce na povrch a jakýmsi způsobem komunikovat bez užití slov. Navíc černobílý konec byl efektivním završením filmu, jakoby bývalý voják ztratil zbytek barev života, protože zůstává sám. ()
Co asi může vzniknout spojením komunistickýho prostředí a tématu odsunu Němců? Správně, tendenční a totálně nudná blbost, která nedává ani jeden podnět k přemýšlení. Vláčila považuju za avokádo českýho filmu, všemi milovanej, přeceňovanej, ale ve skutečnosti úplně bez chuti. Tu hodinu a půl času mi už nikdo nevrátí. ()
Reklama