Réžia:
Lars von TrierKamera:
Robby MüllerHrajú:
Emily Watson, Stellan Skarsgård, Katrin Cartlidge, Jean-Marc Barr, Adrian Rawlins, Udo Kier, Mikkel Gaup, Sandra Voe, Phil McCall, David Bateson (viac)Obsahy(1)
Příběh o síle a moci lásky se odehrává v zapadlé vesničce v severním Skotsku v 70. letech. Hluboce věřící protestantská dívka, mladičká a naivní Bess, se provdá za světem protřelého těžaře Jana, který pracuje na naftařské plošině v Severním moři. Brzy po sňatku ale muž utrpí při explozi úraz a ochrne na celém těle. Jan nesnese pomyšlení, že se již nikdy nebudou milovat, a přesvědčí Bess, aby spala s jinými muži. Její mimomanželské sexuální zálety ale mají tragické následky… První díl Trierovy “trilogie zlatého srdce,” mystický příběh o síle víry, míře sebeobětování a poutu lásky, získal na MFF Cannes 1996 Grand Prix a proslavil britskou herečku Emily Watson, která za roli Bess získala nominaci na Oscara. (Aerofilms)
(viac)Recenzie (376)
Naivita spojená s vírou, venkov, stanovená pravidla prostředí, které falešnou morálkou odsoudí k duševnímu vyhnanství. Pak stačí slabá povaha v zajetí lásky s již zmíněnou naivitou a běh událostí nemá cestu zpět. "Jak můžete milovat nějaké slovo. Slova se milovat nedají. Milovat můžeme nějakou lidskou bytost. To je dokonalost." Pronese Bess v kostele a odpovědí jí je: "Tady ženy nemluví." Kamera, prostředí, hudba oddělující jednotlivé kapitoly, herecké výkony, které svou přirozeností dávají téměř neomezený prostor postavě hlavní představitelky. Poslední scény, kdy kamarádi Jana pomohou zabránit potupnému pohřbu, kdy ženy na pohřby nemají přístup, jen dokresluje smýšlení okolí. Jan se rozhodne pro rozloučení s Bess po svém. Drsné a něžné zároveň. Jen tu poslední scénu se zvony bych nemusel vizuálně. Do filmu nezapadá provedením. ()
Tenhle film vzbudil obrovský ohlas a pod vlivem toho všeho humbuku jsem se mu bránila, člověka to přece jen ovlivní, ta vlna zájmu a já mám tendence být pak kritická. Nakonec jsem se z hluboka nadechla a viděla film, který se k ničemu dosud viděnému nedal ničím přirovnat. Obraz příšerný, herci hráli jakoby nehráli, děj se valil do pointy, která nebyla ani tak perverzní jako bizarní, jenže to celé dohromady, přesto, že mě to zlomilo, odrovnalo a na dlouhou dobu připravilo o iluzi, že život je krásný, mě zároveň nevýslovně dojalo a obohatilo - TÍM obrazem, TĚMI herci, TÍM dějem. ()
Oscar 1 nominace: Herečka HR - Emily Watson. . . . . . . . . Zlatá Palma - výběr ()
Lars von Trier opět mohutně tlačí na pilu, ale na rozdíl od DANCER IN THE DARK to tady má své opodstatnění a není to samoúčelné. PROLOMIT VLNY je smršť emocí, ze které mnohdy běhá mráz po zádech. A výkon Emily Watson je dokonalost sama. ()
Emily Watson by její schizofrenii i Glum mohl závidět a já jsem konečně našla film od Larse von Triera, který mi nepřipadá samoúčelný ani nudný a který opravdu stojí za to vidět. Přesto je tam několik věcí, které mi nesednou - ač církev opravdu nemám v lásce, moralizování nad ní mi zde přišlo až příliš okaté a hlavně konec docela zabil celou pečlivě budovanou atmosféru. Mohlo to skončit bublajícím potůčkem podbarveným "Your Song", ale ne, Lars potřeboval víc... Tak tam vrazil doktůrka a jeho "dobro" a hlavně pak ten úplně poslední záběr na vrtné plošině. To byl takový symbolický hřebíček do rakvičky, resp. úbytek jedné hvězdičky. ()
Typicky Trierovsky nepříjemná emocionální soda. Breaking the Waves je takové neutěšené slzavé údolí, režisér nedává divákovi šanci na zklidnění, mizérie se jen a jen stupňuje. Emily Watson svým výkonem vyráží dech. Přesto to pro mne na plný počet není, proč? Odpověď je jednoduchá - protože Dogville, film bez slabších momentů, který mě dokázal strhnout mnohem víc. Toto je taková light verze toho nejlepšího z Larse. ()
Lars Von Trier, to je Pan Režisér. Dokázal to už několikrát a film Prolomit vlny je asi jeho vrcholem. Neskutečně působivý příběh odkudsi ze severního Skotska nenechá chladným asi nikoho, kdo u filmu nehodlá jen tupě zírat a chroupat popcorn. Tato "nečinnost" se totiž u Von Trierových filmů nenosí. Emily Watson a Stellan Skarsgard tady předvádějí herecký koncert, doslova a do písmene. Nejspíše se jedná o nejlepší evropský film 90. let. ()
Lars von Trier city dře až na kost a je to na filmech hrozně cítit. Možná ale za to může fakt, že film je dost zvláštní. Na jednu stranu není depresivní od začátku do konce, ale zase obsahuje psychicky labilní Emily Watson. Ta s filmem šlape, ale mě to její chování hrozně štve. Zase jsem se ale divil, když jsem zjistil, že to je její naprosto první filmová role. To zase klobouk dolů, první role, a hned labilní ženská z venkova. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $3,803,298║Tržby Celosvetovo $13,100,000║ ()
Ten chlap samozřejmě je příšerný citový vyděrač, ale marná sláva, to si stokrát můžu logicky dovodit pár hodin po shlédnutí filmu, leč nijak tím nepopřu, že mě tenhle příběh o ženě, která se zcela obětovala pro milovaného muže, srazil hluboko do kolen. Trier umí bořit bariéry mezi dějem/kamerou/divákem a vytvářet výbušnou kombinaci děj-divák. Autenticta příběhu je posílena "nepřikrášleným" snímáním ruční kamerou a absolutně věrohodnými výkon Skarsgårda a Watsonové. V tom příběhu je od počátku něco osudového, předzvěst tragédie... Tyhle "předzvěsti" Trier umí... Výsledné dílo je naprostým citovým terorem, tak strašným, že se v kině jedna divačka pozvracela. Žádný hnus, jen dlouhé minuty citového vypětí s takřka pohádkovým koncem, který ale podrápanou duši příliš neutěší. Kde končí realita a začíná film je během sledování Prolomit vlny takřka neřešitelný rébus. Byl jsem vtažen natolik, že moje emoce nebyly umělé. Byl jsem zmaten a smeten... Triere, vy zatracené zvíře!!! ()
Příběh mladé dívky, která se vdá, ale její city jsou velmi lehce zranitelné. Dovídáme se o jejím pobytu v ústavu a její rozdvojené osobnosti. Scény, kdy promlouvá k Bohu a sama si odpovídá patří k jedním z nejsilnějších a závěrečné nebeské zvony jsou jako ledová sprcha pro nervová ukončení. Po nehodě jejího muže ji on trápí svou snahou o její "dobro" a chce po ní vyprávět její sexuaální zážitky s jinými muži. Ona není schopná neudělat co jemu "určitě" pomáhá. Film je vyprávěn po kapitolách a je ukončen epilogem. Další hodně působivý a silný snímek geniálního citového vyděrače Larse von Triera. Svou první pořádnou roli zde zahrála Emily Watson. Tato mladá herečka patří mezi to naprosto nejlepší co se mezi ženami dá najít. Její sekundantům se daří, ale on je o dost zastinuje. Hudba a obraz je velmi působivý způsob jak být více a více depresivní a Larsovi se to opět daří. Čtyři * jsou jen kvůli mému zvláštnímu pocitu, že možná je v tomto filmu něco navíc.... ()
Pro me opet nepochopeny film od Larse von Triery - nemam ho rad (film), ale jsem mu vdecen za to, ze dal filmovemu svetu britskou herecku cislo 1 Emily Watson. ()
Ačkoli to bude znít paradoxně, je mi hrozně líto, že musim dát pouze za čtyři. Triera obdivuju a uznávám, na tenhle film jsem se těšil několik let, než jsem sebral odvahu ho vidět. V tom možná tkví ten problém - čekal jsem až moc. Přestože forma a částečně i obsah byly dle mého očekávání skvělé, něco tomu v důsledku chybělo. Něco, co mě poslalo do kolen u Tance v temnotách i Dogville. Něco, co chybělo i Manderlay. Něco, co jsem cítil z Království, přestože jsem ho nejspíš nepochopil... Abych to neokecával víc, než je nezbytně nutné, nemůžu dát plné hodnocení. Ale báječný film to bezesporu je. ()
Jeden z nejkrásnějších, nejopravdovějších a zároveň nejbolavějších filmů, co jsem kdy v životě viděl. Naprostá existenciální dřeň. To už vlastně ani není umělecký film, ani stylizovaná výpověď o našem odcizeném světě, to je fungující odcizený svět sám. Příběh mladičké a prostinké dívky Bess, která si ve svém idealizovaném vnitřním světě vysní svatbu a vezme si člověka zvenčí, ze světa mimo její rámec, nomáda Jana, který pracuje na ropné plošině daleko od břehů pevniny, jíž obývá zamilovaná Bess. Ta chce silou své lásky prolomit dálku, co ji odděluje od svého milovaného manžela, a tak počne své vroucí modlitby věnovat pouze jediné žádosti - prosbě o brzký Janův návrat... V tento moment přichází první bolavé místo filmu - pokud její prosby skutečně vyslyší Bůh, pak je to Bůh zmaru a zla, pokud tak učiní osud, pak je i lidský osud nespravedlivý a slepý! Bess skutečně svého Jana přivolá zpět, ten se však vrací kvůli těžkému pracovnímu úrazu, který utrpěl na plošině a který ho připraví o vládu nad svým tělem a díky kterému ochrne. Další bolavé místo přichází vzápětí - prostota dívky se nevyrovná se zraněním nejbližšího člověka a její vědomí si ho začne klást za vinu. Silný křesťanský rámec (v jehož ortodoxii je přítomen i silný prvek masochismu - viz např. tradice pochodů ukřižování či celibáty a půsty) jejího života ji velí za hříchy se kát a trestat se... Jako trest Bess proto přijme úlohu symbolické Máří Magdaleny, tedy nevěstky, která se za trest propůjčuje námořníkům. V nedalekém přístavu pravidelně kotví loď, kam místní prostitutky odmítají chodit...předchází ji totiž pověst toho nejhoršího sexuálního zacházení motivovaného různými sadistickými perverzemi. Krize v manželství Bess a Jana se zoufale prohlubuje (Jan navíc po Bess žádá, aby naplnila svůj domnělý chtíč stykem s jinými (zdravými) muži) a tak Bess podstupuje poslední krok k domnělé záchraně - nechá se převézt na prokletou loď... Lars von Trier tu buduje stavbu velké moderní tragedie plné různorodých symbolů (sama odlehlost a rozervaná krása skotské krajiny; síly moře; symbolická křehkost lidskou rukou opovážlivě sestrojené těžařské plošiny, kde se určuje osudový dějový zásah - další děj determinující zranění člověka; sama Bess a její psychická rozpolcenost, jsou její rozmluvy s Bohem projevem víry či šílenství?), navíc ale zapojuje do běhu filmu i účastnění diváka, nejde mu ale naproti (očištění zvony na konci filmu je neadekvátní citům během filmu prožitým), jde spíše skrze něj a přes něj. Z podstaty filmu nejde se s Bess neztotožnit, nejde se citově neangažovat, nejde jen sedět a sledovat, to by člověk již dávno odešel či přepnul. Prolomit vlny je film jdoucí proti kulisovému poslechu, proti trendu televizní obrazovky permanentně běžící v pokoji plném hovořících lidí, film doslova rvoucí se o vaše emoce tím, že se táže po otázce smyslu a významu života člověka a téhož člověka v celé jeho holé podstatě ukazuje a zobrazuje. Film o křesťanství? Film o symbolice víry? Film o lásce? Nevím...Ale silný a hluboký vskutku je... Podobné filmy: Rodinná oslava, Umění plakat () (menej) (viac)
(viděno kdysi v rámci Aeroškoly za debilních podmínek - ožralci znesvětili a pošlapali - ale už jsem to konečně skoro celý zapomněla, takže se snad blíží doba, kdy budu moct jet nanovo) ()
,,JSEM S JANEM V DUCHOVNÍM SPOJENÍ. BŮH NECHÁ KAŽDÉHO V NĚČEM VYNIKNOUT. JÁ JSEM BYLA VŽDYCKY HLOUPÁ... ALE V TOMHLE JSEM DOBRÁ. BŮH DAL KAŽDÉMU NĚJAKÝ TALENT.…“ /// …a byla svatba. Pár zvláštních postav, romantická svatební šukačka na hajzlu, děkování Bohu za dar lásky. Film o životě Bess a Jana, poskládanej do sedmi kapitol (a jednoho epilogu). Otázky víry – fanatismus(?) nezdravé mysli aneb záchrana života šukáním a duchovním spojením. Úchylný téma, což nikoho nepřekvapí. Taky tady najdete to, co na Trierovi máte (máte, ne? Proč jinak byste… jo ták, kritici…) rádi: jiný postupy vyprávění, jinou kameru, filtr … prostě to, co fungovalo skvěle u Království (včetně Udo Kiera). Spíš jsem překvapenej, že mě to postupně přestává rajcovat a vyhlížím konec, páč nevěřím, že už to má čím překvapit. Tak sedím a čekám na zázrak, kterej by hodnocení zvedl aspoň na 3*… no a měl ho tam! /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Chcu si se S. Skarsgårdem přeměřit pinďoura. 2.) Chtěla bych umřít na dobro. (no a nadobro až pak…) 3.) Thx za titule ,,fridatom“. /// PŘÍBĚH ** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Pořádná emocionální nálož ve snímku o milujícím muži, který je po nehodě upoután na lůžko a nutí svou stejně milující ženu spát s jinými muži. Tyto zážitky si pak nechá vyprávět. Opravdu hodně sugestivní filmový zážitek a velice krutá výpověď o ženě, která jen činí vše co po ni její muž žádá. Lars von Trier patří mezi jedny z nejlepších evropských režisérů posledních dvou desetiletí a tímto snímkem to jen a jen potvrzuje. Emily Watson tu předvádí herecký koncert a na to, že se jedná o její první snímek vysloveně exceluje (nominace na Oscara budiž tomu důkazem). Stellan Skarsgård si tímto snímkem otevřel dveře do světa a začal točit s takovými herci jako De Niro, Williams či Damon. Za pochvalu stojí kamera, která místy působí hodně amatérsky, což je samozřejmě záměr. Ačkoliv nemám snímku prakticky co vytknout, tak mi něco brání dát pět hvězdiček. Nejspíš to bude tím, že jsem čekal něco trochu jiného (neříkám, že tohle bylo málo, ale dopředu jsem se navnadil až moc)...... ()
Dr. von Trier aneb jak jsem se naučila nedělat si starosti a přijímat facky do obličeje s vděčným úsměvem. Neznám nikoho jiného, kdo by to uměl, a znám velice málo současných herců vyjma Skarsgarda a Watsonové, kteří by pro mě tak rychle setřeli rozdíl mezi hercem, postavou a divákem. ()
Jsem si plně vědom velikosti jména Larse von Triera a respektuji i poučky o síle dánského dramatu, takže je to jen a jen má vina, že jsem se nudil. Na mne je zkrátka strašně málo jediná vtipná scéna, tedy ležérní vyhonění důchodce v autobuse, za dvě a půl hodiny dramatického trpění. Ty emoce a myšlenky byly prostě příliš velké na to, abych je mohl brát vážně a nedumat o tom, z čeho asi žijí, když se chromý válí v posteli a poblblá nikdy nenaznačila zájem o nějakou práci. Nechci být vyloženě negastivistický, ale kdybych si měl vybrat mezi opětovným zhlédnutím této filmové lahůdky a návštěvou zubaře, tak vrtačka spolehlivě zvítězí. ()
Lars do diváka bodá stejnou silou, jako u Idioterne, Dogville, Dancer in the Dark a má pořád sílu. Emocionálně zdrcující. ()
Reklama