Réžia:
Peter WeirScenár:
Tom SchulmanKamera:
John SealeHudba:
Maurice JarreHrajú:
Robin Williams, Robert Sean Leonard, Ethan Hawke, Josh Charles, Gale Hansen, Dylan Kussman, Allelon Ruggiero, James Waterston, Norman Lloyd, Kurtwood Smith (viac)Obsahy(1)
Není snadné vystoupit z davu a slyšet křičet svůj vlastní hlas! Začíná další školní rok a na chlapeckou akademii ve Vermontu přichází nový učitel John Keating (Robin Williams), aby zdejší studenty učil anglické literatuře. John praktikuje velmi nezvyklý způsob výuky, čímž si své studenty nejen získá, ale hlavně je naučí mnohem více, než by se mohli dočíst v knihách. Stane se jejich vzorem a oni se rozhodnou, že budou pokračovat v tradici Společnosti mrtvých básníků, které byl John dříve také členem. Nemají však tušení, jaké následky to může mít… Další z nenápadných filmových klenotů režiséra Petera Weira získal Oscara za scénář a obdržel další tři nominace za film, režii a nejlepší herecký výkon pro Robina Williamse. Kromě něj můžeme v dojemném příběhu o svobodě ducha a nepodrobení vidět také začínající hvězdy Ethana Hawkea a Laru Flynn Boyleovou. (Česká televize)
(viac)Recenzie (812)
inspirujici ale moc me to nevzalo ale nejaky sceny se mi moc libi :) taovych 58% ()
I mě John Keating přesvědčil, abych využil dne. Díky, můj kapitáne. “But only in their dreams can men be truly free It was always thus and always thus will be.” ()
Pochybuji, že by dnes mohl podobný film vzniknout. Provokace a samostatné myšlení není něco, co by dnešní studia s povděkem hltala. Bylo úsměvné vidět první krůčky Leonarda a Hawkea, když je znám z tolika rozdílných pozdějších rolí. Poselství , které si film nese, snad nikdy nemůže vyčpět a tak celkově nějak nemám co vytknout. Snad jen dodám, že to nechám uležet a že mě mrzí, že jsem viděl 123 minut dlouhou verzi, i když se obě moje oblíbené databáze shodují na verzi 128 minutové. ()
Výborný film, smůla, že nejsem dost chytrý, odvážný a produktivní na to abych dokázal takto dokázal žít.... 10 pts. of 10 ()
Mottem hlavních postav filmu je latinské rčení Carpe diem – Užívej dne. Více říkající je však citát z knihy Walden aneb život v lesích od amerického filosofa, esejisty a básníka Henryho Davida Thoreaua, který je ve filmu zkrácen, uvádím jeho pravou podobu: „Odešel jsem do lesů, protože jsem chtěl žít uvědoměle, postavit se čelem k základním zkušenostem života, a vyzkoumat, zda bych se mohl naučit to, čemu mě život má učit, a ne abych teprve až budu umírat, seznal, že jsem vůbec nežil. Nechtěl jsem prožívat něco, co není život – vždyť žít je tak nádherné! A také jsem nechtěl trpně se odevzdávat osudu, ledaže by to bylo naprosto nezbytné. Chtěl jsem se co nejhlouběji ponořit do života, vysát jej až k samé dření, žít chlapsky a spartánsky, abych dokázal odmrštit všechno, co není životem, pokosit až docela při zemi široký řád, zahnat život do úzkých a omezit jej na nejnutnější míru, a kdyby se ukázal ubohý, nu, pak jeho skutečnou ubohost beze zbytku pochopit a vyjevit ji světu; anebo, bude-li vznešený, sám na sobě jej zakusit a být schopen podat o něm pravdivé svědectví na své nejbližší výpravě mezi lidi.“ Omlouvám se, že tyto stránky zahlcuji takto dlouhou citací, ale nemohl jsem si pomoct, Thoreauovo dílo zaujímá v mé knihovně doma čestné místo, jeho myšlenky jsem si kdysi oblíbil, proto každé zakomponování do filmu vítám s nadšenými diváckými oči. Stádní společnost prezentovaná ve filmu učitelským sborem a rodiči nenechá nikoho vybočit z řady, a tak se i žáky střední školy snaží nasměrovat do určité životní linie. Jenže na scénu vstupuje učitel literatury John Keating, výborně zahraný Robinem Williamsem, aby je probudil, nutil je přemýšlet a naučil je nepřijímat slepě vše, co jim ostatní podstrkují. Peter Weir nám otevírá pohled do vztahu žáci-učitel, ukazuje nám, jak chápou jeho myšlenky a mnoho prostoru je věnováno také psychické stránce jednotlivých postav a to vše v rámci postupně odvíjejícího se děje tak, aby se divák nenudil. Vedle Williamse v hlavní roli nepokulhávají ani chlapecké postavy celého Společenství mrtvých básníků. Pro mě je tohle jasný příklad pětihvězdičkového filmového díla, o kterém člověk přemýšlí ještě dlouho po skončení. ()
Carpe diem .... ()
Nádhera, krása.. ach! Trhejte růže, dokud rostou. Já už svůj verš znám. ()
Robin Williams mladý, tak som dúfal že sa naňho bude dať pozerať. A ono nie, ten nechutný úchylný pohľad mal už aj tu. Silná myšlienka, štipka umeleckosti a k tomu niekoľkopercentná atmosféra čo sa vznáša nad celým filmom ako ranná hmla. ()
"Ó kapitáne, můj kapitáne!!!!!" :) ()
Podmanivy a senzibilny film s nehynucim posolstvom. Robin Williams so svojim zvycajnym elanom pomaha dospievajucim chlapcom najst svoje miesto v zivote. Skolsky system uz dlhe roky premiena kreativne deti na neinvencnych clenov poslusneho stada. Chlapcenska skola, ktoru nasi hrdinovia navstevuju ma tuto ideu zabudovanu uz do svojich pilierov - tradicia, cest, disciplina, dokonalost. A ak by ste mali obavu, ze system zlyha, este vzdy sa mozu objavit rodicia "planovaci" a paralyzujuci strach z vysmechu od rovesnikov. Tu nastupuje nekonvecny profesor, ktory uci pouzivat mladych vlastny rozum a srdce, precitit zivot a nebat sa plnit si svoje sny. Aj ked netradicne, naucil svojich ziakov o poezii to, co by im nekonecne a nudne poucky znejuce ako vypocty z astrofyziky nikdy neposkytli. Dead Poets Society je panoramou pohladov na jednoduche posolstvo, ktora je uveritelna aj vdaka dobrym vykonom mladych a neskusenych hercov. ()
"carpe diem" Johne Keatingu. Škoda, že odteraz je to skôr už len "memento mori". Veľmi ľudský film, až tak ľudský, že deti dnešnej doby ho ani nepochopia. ()
Je to velmi silný, iniciační film, který jsem měl vidět přesně v jejich věku. Teď už to vidím s trochu větším odstupem, tak to nemůžu vnímat tak čistě pozitivně a černobíle k čemuž to svádí. Zaujal mě zde totiž jistý rozpor: a to, že Keatingova postava a úloha "otevírače očí" je sama rozporuplná a, ač záslužná, nelze ji jen nekriticky chválit. Sama teze "Carpe diem!" je totiž prezentována jako příkaz a je vidět, jak ne všichni studenti se s ní dokáží naplno ztotožnit a můžeme se jenom dohadovat, jak moc to způsobilo onu tragickou událost. Tato mnohoznačnost a nejasnost je úžasná, i s tím, jak byla tragédie využita čistě politicky. Což mě přivádí na jistou příbuznost s Die Welle. Jednak právě v úloze učitele jako někoho, kdo "otevírá oči" (ikdyž samozřejmě za úplně opačným účelem, ale podobnými prostředky, tedy obřím charismatem a autoritou učitele), jednak v totálně přesném vykreslení života a problémů středoškoláků. V Dead Poets Society je právě skvěle podáno to adolescentní hledání smyslu a náhlý prozření, i s tou dávkou jistý trapnosti, která se v jejich chování nevyhnutelně obejvuje. (hlavně to, jak to zkouší na holky) Spolu s Die Welle je pak Dead Poets Society nejlepším filmem o teenagerech, který jsem dosud viděl. ()
Působivá oslava života, svobodného myšlení a individualismu. Zkrátka a dobře jeden z těch nadčasových filmů, na který bychom se všichni měli podívat a hlavně si ho udržet v paměti. Williamsovi to sice občas sklouzává ke komediální poloze, ale výsledný dojem to ani v nejmenším nenarušuje. Carpe diem! ()
Klasický příběh o vzpouře proti dogmatům a prudérnosti. Ne, že by to nebylo natočené dobře, ale jde jen o vzdor a něco tomu chybí. Některé věci jsou navíc nedotažené. Třeba milostný příběh dvojníka Grahama Chapmana a překrásné blondýnky. Nechci, aby to vyznělo, že si dělám legraci z mrtvých, ale Williams se tu opět směje tím svým nechutně úlisným způsobem a od něj jsem upřímně taky čekal víc. ()
Na tento film jsem si vzpomněl právě dnes, kdy jsem se dočetl zprávu, jak byla z britské školy vyhozena studentka, která vyjádřila podporu britskému politickému vězni Tommymu Robinsonovi. Ultralevičáčtí svazáci a marxistické vedení školy si ji už rázně podali. Před pár dny byla rozvázána organizací CERN spolupráce s členem, který zpochybnil diskriminaci žen ve fyzice. Je zajímavé, že ti, kteří v současnosti provádějí tyto bolševické čistky, se vlastně považují za následovníky takových liberálů, jako je učitel v podání Robina Williamse. Když si dáme dohromady tento film a události, které se na Západě dějí v posledních měsících, získáme celkovou mozaiku pohledu na to, kterak každá revoluce (i ta nejliberálnější) požírá své hodnoty a stává se novou nesvobodnou zatuchlinou. Film je celkem fajn, ale na mě trochu nudný. ()
Oh bullshit, my bullshit! Na to, že jde o relativně dlouhý a velmi opěvovaný film jsou postavy šablonovité a příběh předvídatelný. 50% za pár pěkných scén. Konec byl "tragický", a Williams v něm přehrával ještě víc než ve zbytku filmu. ()
Nádherný film, vybroušený scénář a dokonalá hra s emocemi. Zpočátku je to nenápadný, ale zpracování boje svobodomyslnosti proti konzervatismu je tu dokonalé. Film pomalu stupňuje hloubku všech přemýšlivých momentů a je čím dál víc strhující, především scény s dokonalým Robinem Williamsem jsou skoro až mrazivě nádherný. Tady není o čem, dokonalá filmařina a neuvěřitelně silný zážitek. ()
Knihy nečtu, básněmi se nezabývám a tento film mě bohužel nezaujal, ale spíše unudil. Dokážu ovšem ocenit kvalitu viděného snímku, ale ne natolik, abych si vzal tužku, papír a napsal kamarádce báseň. /35%/ ()
Věřím, že každý, kdo se zajímá o poezii si tento film neskutečně užije. Chodit s přáteli do jeskyňky a předčítat si vzájemně básně podle mě musí být naprosto skvělé. Společnost mrtvých básníků ukazuje krásy poezie a života. Tento film se mi líbil a zvolávám tedy: ,,CARPE DIEM" ()
Carpe diem! ()
Reklama