Réžia:
Robert WieneKamera:
Willy HameisterHudba:
Alfredo AntoniniHrajú:
Werner Krauss, Conrad Veidt, Friedrich Fehér, Lil Dagover, Rudolf Klein-Rogge, Hans Heinrich von Twardowski, Rudolf LettingerVOD (1)
Obsahy(2)
V malém severoněmeckém městě šíří Dr. Caligari strach a teror s pomocí Cesareho. Ve dne Caligari vystavuje Cesareho na veletrhu, kde v hypnóze předpovídá budoucnost. V noci však Caligariho otrok prochází městem a páchá na příkaz svého pána šílené vraždy. Když jedné noci zemře mladík, kterému Cesare předpověděl blížící se smrt, začne Francis podezírat Dr. Caligariho. Když Cesare unese Francisovu přítelkyni Jane, podezření se mění v jistotu. Tento filmový skvost je ukázkovým příkladem expresionistického filmu a přispěl k mezinárodnímu uznání německé kinematografie. (Film Europe)
(viac)Recenzie (346)
Klasický hororový kúsok s hlbokým nádychom expresionizmu. Uznávam jeho prínos do kinematografie, ale velebiť ho nebudem. ()
Dechberoucí utržek umění v působivých srdcervoucích probarvených kulisách. Okna jak ve snu. Tvrdý symbolismu. Každý vidí něco jiného. Příběh šíleného ředitele psychiatrie, který za pomocí somnabulisty, doháněn neskutečnou touhou prokázat, že člověk může dělat v hypnoze věci, které by normálně nedělal. On musí být jako jeho vzor v Itálii. On musí být doktor Caligari. Závěr je překvapivý a na celý film vrhá jiné světlo. Ale celkově jsem to bohužel nepochopil. Nemám na to dostatek kapacit v současné době. Líbili se mi kulisy, extrovní kulisy. Ostře otevřené oči téměř všech přímo zúčastněných. Tyto filmy jsou umění. A umění je život lidí. 2 roky po válce se muselo hluboce odrazit ve filmové produkci. A já jsem hrdý, že jsem tento film viděl. Následující film z těch období pro mě bude Upír Nosferatu. Těším se na srovnání... pět hvězd za originálnost, plnost herců a dojímavý příběh. ()
Poviem to takto.Pribeh a dej ma skoro vobec nezaujal,ale ta vizualna a umelecka stranka je uplne uchvatna.Fakt fasa kulisy. ()
Caligari je skutočne jedinečný zážitok pre mňa ako filmového nadšenca hororov a hrôzy. Jeden z prvých hororov vôbec sa v žiadnom prípade nemusí hanbiť za rok svojej výroby.. Kabinet doktora Caligariho JE prelomové dielo. Nielen po estetickej ale aj strihovej stránke. Expresionistické papierové kulisy Holstenwallu dávajú dnes filmu akýsi divadelný nádych, ktorým ešte umocňuje na dnešnú dobu možno trochu podceňovanú krásne desivú atmosféru. Viem si predstaviť ako by som sa tváril v dvadsiatom roku, bŕŕ. Taktiež novátorské weineho kamerové filtre sú tu krásne používané na oddelenie tmy a svetla. Príbeh je plný podobných kontrastov ako láska-nenávisť alebo doktor-šialenec. Kraussovo podanie Caligariho je na svoju dobu bezchybné, možno až trochu teatrálne ale skvelo mu sekunduje démonický Veidt ako poskok Ceasar. Jediná chybička je, že film neobsahuje ani postnahratú hudbu, hoc niektoré scény (vražda, chytanie vraha) si ju priam žiadajú. Ale na druhú stranu bol to zážitok pozerať hodinu čisto len na takúto ´doslova´ nemú klasiku. Príbeh končí prekvapujúcim koncom, z ktorého v podstate nie je jasné, čo je pravda. Tú si musí každý nájsť sám. ()
Není pochyb o tom, že toto expresionistické dílo má velkou uměleckou hodnotu. I mě jako naprostého laika atmosféra, kulisy i hudba upoutala. Jenže obsahově bych spíš tento film, rozdělený do šesti jednání, zařadila někam k žánru detektivky. Vyzdvihla bych i líčení a to především kukadla náměsíčníka Cesarea. Myslím, že otázka, zda náměsíčná osoba může ve spánku zabíjet, není dořešena dodnes. Jakoby tento film předběhl dobu. Ale jinak se mi to zdálo být i na celkem krátkou stopáž poměrně zdlouhavé. Hvězdu přihazuju právě za tu nadčasovost a samože zohledňuji rok výroky, který je naprosto odzbrojující. Jeden ze 101 hororů, které musíte vidět, než umřete "Kabinet doktora Caligariho nastavuje snad nejkritičtější zrcadlo německé společnosti (nejen) své doby. Jeho estetika ovlivnila jak americký film noir po druhé světové válce, tak gotický rock přelomu 70. a 80. let.“ i Jeden z 1001 filmů, které musíte vidět, než umřete "Film se plně spoléhá na divadelní prostředky, kamera snímá scénu z jediného pevného místa a před ní se pouze střídají jednotlivé stavby a přímo do kamery hrají i herci (především Veidt). Langův vklad posloužil k tomu, že film vyznívá podivně dvojznačně: tváří se jako umělecké dílo pro intelektuální obecenstvo, které ocení jeho novátorství, zároveň ale jde o hororový snímek s vtipným nápadem." ()
Po zhliadnutí nejde prehliadnuť paralelizmus s takmer o sto rokov modernejším Shutter Island. Podstatným a nezanedbateľným rozdielom, kvôli ktorému však už podľa mňa Kabinet doktora Caligariho nedokáže zaujať novodobého diváka, je jeho nedostatok nepoznaného a s ním absentujúce napätie. Uvedomil som si to až po sedemdesiatich minútach nie až tak dlhej stopáže filmu, no toto dielo, ktoré je hlavným predstaviteľom nemeckého expresionizmu, úvodnú hodinu nemá po príbehovej stránke divákovi čo ponúknuť - ten dopredu pozná všetky jeho dejové prvky a hýbatele. Následný twist v poslednej desaťminútovke tak dokonale stráca svoj efekt a zmysel, na unaveného otupeného diváka neprejavujúceho záujem nemá ako zaútočiť. A to je škoda - myšlienka je to zaujímavá, rovnako tak pokrútený bizarný svet, ktorý v Kabinete hrá skoro hlavnú rolu. ()
2/10. Po vizuální stránce naprosto úchvatné a vzhledem k pointě i smysluplné. Příběh je nicméně velmi prostý a i techniky, kterými je vyprávěn, jsou dnes již dávno překonané, o herectví němého filmu nemluvě. Výsledný zážitek je tedy rozporuplný, nicméně jako součást historie kinematografie je to samozřejmě povinnost. ()
Kabinet doktora Caligariho patří do zlatého fondu kinematografie a je možná nejznámějším němým filmem. Podle mě zaslouženě. Ve své době to musela být bomba. Ovšem pro dnešního diváka je takový snímek příliš utahaný. Mezititulky jsou také zdlouhavé a nejotravnější mi přišlo se dívat i několik vteřina na lidi, jak spolu jen vykládají a ani se nehýbají. Od takové dvacáté minuty se mi to už vůbec nelíbilo. Do té doby jsem byl nadšený z něčeho, co je pro mě nové a neznámé. Byla to taková bizarní, fantaskně hororová podívaná, která v sobě nesla něco tajuplného. Ovšem se také neustále opakovala, nikam to nevedlo, až to celé vyšumělo. Podle mě by si Kabinet doktora Caligariho zasloužil hodnotný remake. Třeba k připomínce stého výročí od uvedení do kin, což bude již příští rok. [4624. hodnocení, 317. komentář, 85%, 345. nejlepší film] ()
Milujem stare filmy,ale ak to mam porovnat s nemeckou hororovou klasikou Upir Nosferatu z roku 1922,ktorej som udelil plnu palbu,tak Kabinet doktora Caligariho ma takmer vobec nenadchol,skor unudil,jednu hviezdu udelim za hudobny doprovod...:-) ()
Pustit ke kabinetu dr. Caligariho synťáckou hudbu mi přijde jako zhýralost. I když se od toho pokusím odhlédnout, stejně mi Weinův snímek přišel výrazně slabší než další expresionistická perla, Metropolis. Doufám, že někdy budu mít tu čest vidět doktora třeba v doprovodu klavíru. ()
Když už jsem se chtěl začít v duchu durdit, co že to bylo za efektní blábol, závěrečná pointa to zachránila... Dodnes působivé, svérázně humorné a krásně bizarní psycho. Rád bych slyšel i původní zvukovou stopu, byť tahle moderní byla taky dost dobrá. ()
Neuvěřitelně živoucí fosilie. Samozřejmě největší pozornost na sebe strhává výtvarno - groteskně skácené budovy, deformovaný nábytek, vyšinuté malby. Ale film je dodnes působivý i jako celek včetně dodatečného hudebního doprovodu. Při některých scénách je hrůza skoro hmatatelná, nechybí nečekané zvraty: hodně takových starých klasických kousků si lze vychutnat jako přelomové ale historicky zaprášené dílo, kde není těžké děj dopředu odhadnout. Caligari je nevyzpytatelný i dnes a co se týče závěru, znepokojivý je slabé slovo. Poslední výstup ve mně zanechává podobný pocit jako Dale Cooper před zrcadlem na konci Městečka Twin Peaks. Vděčný námět k filozofickým rozborům stejně jako horor, který zástupy svých žánrových potomků strčí do kapsy. ()
Jsem moc mladý a nezkušený abych to ohodnotil pohledem kluka, který v tomto směru zhlédl pramálo filmů. Ale zaujalo to. Ale dávám plný počet, na tu dobu to muselo dát hodně práce. ()
Na svoji dobu takřka neskutečný film. Zajímavé kulisy a příběh "přetlučou" i klasické němé herectví, které mě osobně přijde většinou úsměvné. ()
promítání v Bio Oku + hudební doprovod Please the Trees, parádní zážitek :) ()
Kabinet doktora Caligariho mě příběhem i zpracováním úplně míjí. Mám velký respekt k tomu, jak krásně je film s ohledem na rok vzniku natočený, ale příběh mě nezaujal, zpracování se mi nelíbí a naprosto otřesná hudba mě tahá za uši takřka v každém záběru. Fanouškem tohoto filmu se jistojistě nestanu. ()
Velice se mi líbilo prostředí. Nádherně zakřivené stěny, okna, dveře a lidé hororově valící oči. Bod navíc právě za toto. Kratší délka, zhruba o deset minut, by vůbec neuškodila. Viděno v kině s živým, velmi originálním hudebním doprovodem, což snímku taktéž přidalo. ()
Ze začátku trochu pomalejší, ale potom se to rozjede do pohlcujícího tempa + velice bizarně - originální výtvarná stránka. Na svou dobu naprosto úžasný snímek. Doporučuji. ()
Predstavte si, aký ťažký bol život Nemecka po prvej svetovej vojne. A teraz si predstavte, že vám tu predstavu niekto predostrie do bezútešne chladných a nepríťažlivých obrazov, v ktorých sa skrýva nekonečná čierňava. Pomyselný obraz vtedajšej reality však radšej ukončite tým, že zostanete pri onom obraze, aby ste neurazili 90 rokmi ošľahanú filmovú kritiku. Caligari má atraktívnu, špičkovú atmosféru, noirovo pochmúrny dej a k tomu množstvo nepravidelných geometrických útvarov, ktoré vás úzko prepadnú a pri istej konštelácii hviezd aj uspia do depresie. Dej je však pomerne statický, akoby smeroval do cieľa v čo najrozťahanejšom tempe, a napriek tomu mal istotu prvenstva. Kým sa za tú pomerne krátku metráž čosi udeje, aj človek zabudne, že ide o jeden z vrcholov začiatkov kinematografie. Kabinet doktora Caligariho je vrcholom hádam len preto, že bol prvý svojho druhu. Iné vysvetlenie pre onú "kultovosť" v jeho plochom portfóliu nedokážem nájsť. A to voči nemým filmom toho obdobia nemám predsudky, ale toto ma vyložene nebavilo. Jedna hviezdička je za parádneho Kraussa, druhá za to, že po 50 minútach film predsa len nabral spád. Dovtedy, to bol, bohužiaľ, len nemecký dobový výkrik, ktorý si radšej vypočujem v obrazoch Edvarda Muncha. Za prínos do kinematografie nedám tomuto filmu nič, koniec-koncov našiel by sa nejaký iný... ()
Předem upozorňuji na možný spoiler. Moje hodnocení stoupalo strmě spolu se stopáží filmu. Nejdřív opatrný rozjezd, zbytečná etuda na radnici apod. Následně Cesar, napětí začalo trochu stoupat. Honička do blázince a listování deníkem - to už byla solidní atmosféra. No a závěrečný twist, který postavil na hlavu celý film, to byla prostě paráda. Aby člověka film donutil k hlubšímu zamyšlení, nebo mu pointou vyrazil dech, to dneska není až zas taková výjimka, ale aby to uměl fil z roku 1920(!), z doby kdy největším filmovým majstrštykem byly grotesky, kde člověk uklouzl na slupce od banánu, to už je něco. ()
Reklama